XXII. CSALÁD. FOGOLYFÉLÉK. 351 



füle hallja legélesebben. Az angol nép így mondja: «weet-my-feet», a cseh 

 «pét penez^i vagy «pojd pod mez*, a spanyol: pifillo; a németnek egész 

 mondóka sora van: «Bück' den Rück» '^Sechs paar Wecki* <i Lobét Gott» 

 « Werd ich nassa *Fiircht mich mcht» «Guten Tag« «Bitt für uns* « Wehe 

 inir» ^Trittmich nicht« «Harte Zeit» «B'hüt dich Gott* «Schnupftabak>K 

 Mindezek egynémelyike bizonyos fürjnek szólását meglehetősen 

 visszaadja, de már a német mondásokban a valóságot a képzelem a 

 mondat értelméért határozottan sokszor feláldozza. Ezért általában alig 

 akad jobb hangutánzó név a magyar «pitijpalatynúU s az oláh, spanyol 

 is csak megközelíti, de el nem éri azt erőteljes hűségében. Minő élethű 

 és igaz, mikor a magyar így szólaltatja a fürjkakast: 



Pitypalaty, merre vagy? 



s jön rá a tyúk felelete: 



Pity pity pity: itt, itt itt, 



mire újból a kakas így válaszol: 



« Pitypalaty 

 El ne hagy*. 



Vagy minő remek, biológiailag minden apró részletében hű. Arany 



János jellemzése: 



« Hullámzó vetés közt 

 Búvócskázik a fürj ; suttog a nő, «vá vá« 

 Nyomon űzi a liini s három «pitypalal{jot» 

 Örömmel kiált rá.» 



Mert hiszen jól tudjuk, hogy a «íví rá* a pitypalatyolás előhangja, 

 melyre háromszor következik ez a szép dactylus. 



Az alföldön ilyen változata is él a fürjkakas hangjának: 



« Babám, babám* 



(ez a « bevezető >) vavákolás) a mire jön: 



« Vártalak, vártalak, vártalak* * 



Kitűnő hangutánzás a Szilágyság népdala is,-*'-^' melyből kicsillámlik 



* Lakatos K. «Természetf. 1897. IV. szám, 9. lap. 

 ** Közölte Hermán 0. is «A madár a magyarság felfogásában*. — Évk. a k. m. Term. Tud. 

 társ. félsz. jub. 350. 1. 



