358 VIII. REND. KAPAROK. 



gasabb hegyvidék jellemző szárnyasává vált. Különösen a magas és közép 

 hegységek keresztes- és nemes fenyő erdőit kedveli, melyek kisebb- 

 nagyobb tisztásokkal, bokros aljú, kopottas, kevert állományú, nedves 

 talajú részletekkel, fiatal és százados fákkal egyaránt váltakoznak s a mi 

 a fő: különféle erdei bogyókkal, legkivált áfonyával (Vaccinium myrtillus 

 és Vitis idea), málnákkal stb., nemkülönben forrásokkal bővelkednek. 

 A gondosan kezelt erdőségeket nem igen kedveli, annál inkább azokat az 

 ősi állapotban tenyészőket, melyeket modern erdőgazdálkodás még nem 

 érintett; így az u. n. « paraszterdőkben » előszeretettel él. A Kárpátokban 

 tanyázok főleg a magasabb területeken, a fenyőövben, ellenben Sopron- és 

 Vasmegyékben a közép-hegység és síkság kevert faállományú erdőségei- 

 ben tartózkodnak, de csupán ölt, hol a fekete áfonya bőven terem. 



A kakas életmódja sokban eltér a tyúkétól. Amaz inkább remeteéletet 

 él, a magányos helyeket keresi s bizonyos területrészről alig távozik, 

 emez szelídebb természetű, az erdőszéleken inkább található, nem tartja 

 meg annyira helyét s különösen őszkor, tél idején, rendes otthonától 

 sokszor nagyobb távolságokra is elbolyong. Napközben a bokros aljban 

 keresik táplálékukat, éjjelre felgalyaznak, kivéve a csirkéiket vezet- 

 gető tyúkokat. Gyors és igen ügyes futók, mesterek a bujkálásban, 

 meghuzódásban, de — bár látszatra nehézkesen — repülni is elég jól 

 és ügyesen tudnak. Robaj ló szárny csapással kelnek, a faágak közt kitű- 

 nően keresztül igazodnak, de mégis inkább egyenletesen repülnek s nem 

 kitartóan, mert testök nehéz. A kakas évközben mit sem törődik a tyú- 

 kokkal, egyéb szárnyasokkal, sőt magaféle czimboráival sem; fiatalabb 

 kakasokat még inkább találhatunk együtt, de öregeket nem. Tavaszfaka- 

 dással azonban hirtelen megváltozik lénye, mintha más természet költö- 

 zött volna beléje: társaságkedvelőbb lesz, azaz keresi a tyúkokat s mint 

 az erdő igazi tollas «basája» napközben is közelükben marad. 



Ébredő rügyekkel ébredő szerelmi élete pedig, az elhirhedt «dürgés», 

 valóban oly sajátságos tulajdonsága, mely nemcsak a vadászok idegeit 

 lázasan ingerli, hanem természetraj zilag is érdekes és a zöldkabátosok 

 czéhén kívül állók figyelmét is megkaphatja. 



Alig hogy a nap lehanyatlott a hegyek mögé s a csillagok pislogni 

 kezdenek (néha már előbb is, mielőtt a nap elnyugodott volna) a fajd- 

 kakas szárnyra kel a kiválasztott «dürgőhelynek») tart s messze hal- 

 latszó zajjal a legmegfelelőbb fára telepszik. Ez a « beszállás ». Néha nagy 

 szenvedélyében már ekkor is berzenkedik, sajátságos korgó hangokat 

 hallat, mintha csak alig tudná megvárni a dürgés főidejét: a pitymalló 

 hajnalt. Korán, még sötétben vagy a virradás első szürkülésével, mikor 



