360 VIII. REND. KAPAROK. 



« kihallgatott » kakas dürgöhelyéhez lopakodni s azt « beugorni!)) A « kö- 

 szörülés') alatt, vagyis mikor nem hall, két-három lépést ugrunk 

 azután csendesen, mozdulatlanul maradunk, megint várjuk a következő 

 köszörülést, megint ugrunk s így, ha vigyázunk, megközelíthetjük. Az 

 egészben az az izgató, hogy mindig ügyelni kell a kellő időpontra, 

 máskülönben a kakas hamar észre vesz, « elverjük)) őt s üresen tér- 

 hetünk vissza. Sajátságos, hogy dürgési nótája habár erős, még sem 

 messze hangzó s korántsem teszi azt a benyomást, a mit addig, míg nem 

 hallottuk, nem ismerjük, magunkban kiképzeltünk felőle. A tapasztalatlan 

 alig veszi észre, még meglehetős közelből sem, de a ki egyszer fülébe 

 vette, az el sem fogja felejteni ! 



A párosodás után a kakasok dürgőhelyeikről ismét visszavonulnak 

 rendes területeikre, a tyúkok pedig erdei utak közelében, sőt az utakon, 

 erdőrészek szélein, vágásokban, holmi íöldmélyedésbe, kaparásba, bokrok 

 tövében, korhadt, heverő fatörzsek, tuskók mellé 5 — 12, sőt több, világos- 

 sárgásbarna alapszínű, sötétbarnán foltozott tojást raknak. 



Tojásmérték: H. 55—60; Sz. 40-7—41 mm. 



Majd egy hónapi odaadó kotlás után kikelnek a csirkék. A mily 

 keveset törődik a családi élettel a kakas, épp oly melegséges gonddal 

 ragaszkodik a tyúk fészkéhez, tojásaihoz, csirkéihez. Nehezen hagyja el 

 a fészket, tojásairól sem zavarható egykönnyen föl, annyira, hogy oly 

 vágásokban, hol a kivágott tuskókat, szemetes gályákat el szokták égetni, 

 számos költő fajdtyúk ég el tojásaival együtt. A fészekalj őszig csapatban 

 marad, midőn is a fiatal kakasok kiválnak belőle, mert az apai tulaj- 

 donságok korán ébredeznek bennök. 



A sikettajd tápláléka ivar szerint eltérő s a fiatalok is mást esznek, 

 mint az öregek. Előbbiek főleg rovarokat, kukaczokat, hangyatojásokat, 

 álczákat szedegetnek ; a kakas a dürgés idejében szinte kizárólag a feny- 

 vesek tüleveleivel táplálkozik, mely főeleimén kívül később rügyeket, erdei 

 bogyókat és magvakat is elemészt, de soha sem oly mértékben, mint a 

 tyúkok. Utóbbiaknak éppen a bogyók, magvak teszik ki főeleségét s tüleve- 

 leket csak hébe-hóba csipkednek, különösen télen, mert nyáron az 

 áfonya, borostyán, málna, szamócza stb. érett gyümölcseit dézsmálják; 

 felbonczoltakban késő őszszel gyalogfenyő (boróka) és kökény mellett 

 sok rügyet s kevés tűlevelet találtam, de mindenkor sok apró kavics- 

 szemet. A fiatal fajdcsirkék mindenesetre sok hasznot tesznek — számos 

 kártékony bábot, rovart pusztítva — az öregek rovarfélét, férget, kukaczot, 

 álczát esznek ugyan néha, de igen keveset; a rügyek és friss hajtások lecsip- 

 kedésével pedig ott, a hol gazdag állományban tenyésznek, bizonyos erdő- 



