362 VIII. REND. KAPAROK. 



több megfigyelő szerint, szaporodásképesek. A kakas föszíne fekete, bíboros 

 zománczczal ; szárnya fehér, csíkos; farka fekete, kevéssé kivágott, de 

 nem lantszerű ; háta sötétbarna ; csőre fekete. A tyúk hasonlít a siket- és 

 nyirfajdtyúkhoz, de alsó farkfedöi nem érnek a fark végéig csak annak 

 közepén túl. Nagyságra a nyir- és siketfajd közt áll. Skandináviában leg- 

 gyakrabban elöfordnl, de máshol, így nálunk is, került már. 



A nyirfajd hazája Európa, Közép- és Észak-Azsia; Amerikában újabban 

 behonosították. Leggyakoribb Skandináviában és Északi-Oroszországban, 

 föl a fatenyészet határáig; így hát a siketfajdnál magasabbra terjed. Közép- 

 Európában helyenként, Svájczban, Németországban, Ausztriában, Len- 

 gyelországban, az Alpokban gyakori, de nem megy annyira délre, mint 

 a siketfajd. Magyarországban főleg az Északkeleti-Kárpátokban gyakori, 

 Erdélyben sokkal ritkább s főleg a gyergyói havasokon tanyázik.* Nyugot- 

 Magyarországban (Vas, Sopronmegye) szintén előfordul, de csak elvétve. 

 Tartózkodási helyül nálunk nem annyira zárt, mint szakadozott — fenyővel 

 és lombos fákkal kevert — erdőket választ. A hegységekben sokkal maga- 

 sabb övekben, a tetőkön, a tőrpefenyők övében szeret legszívesebben 

 tanyázni; máshol meg láperdőkben is, főleg fenyvesekben (így Cseh- 

 országban) található. Mindenütt azonban életföltétele, hogy a talaj bok- 

 ros, helyenként nedves legyen és kiváltképpen, hogy a hangafü (Calluna 

 vulgáris) s más sűrű, bokrozatos növényzet (Genista, Spartium), áfonya, 

 málna stb. nagy bőségben tenyészszen. 



Életmódja és szokásai is sokban különböznek a siketfajdéitól. A vén 

 kakasokat kivéve, sokkal társaságszeietöbb, nem oly mogorva és vissza- 

 vonult, hanem gyakorta többedmagával jár, mint a hogy a tyúkok is 

 szoktak. Nem is annyira állandó, mint amaz, hanem — főleg őszszel — 

 nagyobb kirándulásokat tesz tanyázó helyeiről s idegen, messzebb eső 

 vidékeket is meglátogat. Ezek a kalandozások mintegy átmenetet jeleznek 

 az állandó és kóborló természet között s nagyrészt táplálékszűkéből ered- 

 nek. Dürgése is igen sajátságos s még szebb, érdekesebb, mint a siket- 

 fajdé. Általán valamivel későbben kezdi a szerelmeskedést, mint az utóbbi 

 s megfelelőleg későbben is végzi. A havasok tetőinek nyílt térségeit 

 választja dürgőhelyül s ezt éveken át megtartja. Rendesen a földön, 



* Legutóbbi időkig erdélyi előfordulása bizonytalan volt s újabban Csató J. mutatta ki biztos 

 előfordulását: 1. Aquila 1896. 234. 1. — A «Magyarország vadlövése 1894-ben» (Vadászlap 1896. 

 484r— 488. 1.) czímü statisztikai adatok nyomán nyirfajd lövetett következő megyékben : Abauj-Torna, 

 Arad (31 db), Árva, Besztercze-Naszód (7 db), Borsod, Csik, Gömör-K.-Hont, Hunyad, Krassó-Szörény, 

 Liptó (3 db), Máramaros (40 db), Maros-Torda, Sáros, Szeben, Szepes, Torda-Aranyos, Trencsén, 

 Turócz, Udvarhely, Vas, Zólyom. 



