370 IX. REND. RAGADOZÓK. 



cm. (3péld.); ? H. 109-111; .S^. 76-5—82; F. 33—40; L. 13. (2 péld.); 

 Cs. 8-5— 9-5 cm. 



Dél-Európában, főleg Romániában, Szerbiában, Boszniában, Hercze- 

 govinában, Bulgáriában honos, úgy Kis- Ázsiában. Észak-Afrikában ritka. 

 Nálunk Erdélyben és a Fruska-Gora hegységben fészkel, de hazánk déli 

 részeiben általában többfelé mutatkozik, ott a hol elhullott állatmaradvá- 

 nyokat bőven talál, sőt egyesek Észak-Magyarországig is felkalandoznak. 

 Télen java részök délebbre húzódik. Találkoztam vele a Retyezát vidékén 

 és a deliblati homoksivatagon (Temesm.). Itt az elhullott birkákra, lovakra 

 jártak. Fészkét erdőkben fákra rakja, főleg csonkahegyü vén tölgyre, 

 bükkre. Az ágakból készült s szélén földdel kirakott nagy alkotmány 

 majd P/a méter átmérőjű. Február végén vagy márczius elején a tojó 

 1 — 2 tojást tojik. Egyszínű mészfehér tojásoktól találhatunk egész sor 

 átmenetet kevésbbé és erösebben barnásán foltos példányokig. 



Tojásmérték: H. 95—101; Sz. 55—60 mm. 



A keselyű fióka körülbelül három hónap múlva fejlődik annyira, 

 hogy maga lábán élhet. Nálunk teljesen közömbös madár, de annyiból 

 még hasznos is, hogy az eltemetetlen dögöket elemészti. Brehm és 

 HoMEYER J. N. boldogult Rezső trónörökössel megtett aldunai útjok alkal- 

 mával az elejtettek begyében gyíkokat és ürgéket is találtak. Állítják, hogy 

 élő nagyobb emlősöket is megtámad ; nálunk ezt sem vadászaink, sem 

 a pásztorok, sem ornithologusaink nem tapasztalták. Hullatakarításuk 

 műveletlenebb országokban, s általán Keleten, nagy jelentőségű s ott 

 valóban bizonyos közegészségügyi szerepet a keselyüktől nem vitatha- 

 tunk el. 



69. NEM: 



FAKÓKESELYŰ. 



GYPS Sav. 1809. 



Csőrük erősebb, nyakuk vékonyabb és hosszabb, fejők keskenyebb 

 és kisebb mint előbbi nemé s gyapjas pelyhekkel borított; a csüd rövi- 

 debb a középujjnál, és félig tollas. 



