372 iX. REND. RAGADOZÓK. 



azonban nem a mi kitartásunk lanyhaságán múlt. Mert álló egy hétig 

 hajnali 5 órától délután 4-ig ültünk az alig három négyzetes méter nagy- 

 ságú földi vaczok fülledt levegőjében, izzadtunk a hőségben homokba 

 hűtött savanyúvizes bor és szardinák mellett, de áztunk is egy egész 

 napon át, majd meg küzködtünk a « homokfúvással » , mely csak olyan, 

 mint mikor a szél a havat hordja s mindent betemet. Egy izben a szó- 

 nak valóságos értelmében úgy ástuk ki magunkat a homok alól. S mind- 

 ehhez örökös harczban voltunk a kolumbácsi legyek ezreivel, melyekhez 

 a réczelesek szunyogcsapása kellemes szórakozás, mert e parányi légy 

 nemcsak a meztelen testrészekre száll rajzserüen, hanem a legkisebb 

 nyilasokon át bemászik a ruhák alá s észrevétlenül támad elevensé- 

 günkre. Gsipése is fájdalmas daganatokat okoz s égetőbb mint a szúnyog 

 törszurása. Azt meg nem is említem, hogy az egész hét alatt orrunkba 

 fújta a szellő a kunyhó előtt 25 lépésnyire heverő, rothadó dögló, meg 

 egy dögkutya bűzét. Ily kellemes körülmények közt megérdemeltünk volna 

 több látványosságot, de a sors ellenünk fordult. Három lovunkat, meg a 

 kutyát felfalták a keselyük s mindig éppen akkor tartották a lakomát, 

 mikor 2 — 3 napi egyhuzamban való leses után 1 napi pihenést szántunk 

 idegeinknek! A legkevesebb 23, a legtöbb 40 darab keselyű volt, mely 

 kitett dögünket meglátogatta. Emberünk, ki felváltott a lesben, alig pár 

 lépésnyire gyönyörködhetett bennök. Nem is igen féltek tőle, mert tele- 

 zabáltan, ellustulva emésztettek terített asztaluk körül s nehezen kaptak 

 szárnyra. Ö beszélte, hogy a frissen kifektetett lovat egy óra alatt any- 

 nyira elköltötték, hogy a puszta csontvázon kívül semmi sem maradt 

 belőle. Egy izben leshelyünkre indulva, szembe jöttek a keselyük — barát- 

 és fakókeselyű vegyest — már a dög lótól. Valami gyönyörű őket a 

 magas levegőégben látni! Sokkal fenségesebb, méltóságteljesebb az ő 

 szárnyalásuk mint a sasoké; csak közelben és ülve nemtelenebbek, 

 a lég igazi daliáinál. Szárnyukat vitorlaként eleresztve, mozgás nélkül 

 csak úsznak, lebegnek, miközben alakjuk hosszú négyszöget mutat, 

 de az evezötollak egyenként, mint a szétterpesztett ujjak, annak olda- 

 laiból kiállnak. Egy-egy hullámzás, fordulat s kiérnek a látás határá- 

 ból, épp úgy, mint a tiszta légben egyszerre csak hirtelen megjelennek, akár 

 valami fekete pontocska a mérhetetlen magasságban s a következő percz- 

 ben lecsavarodnak annyira, hogy golyólövéssel majdnem elérhetnénk. 

 Megpróbáltatásunk utolsó napjaiban végre sikerült egy darabot elejtenem 

 s néhány más darabot is megfigyelni. Egyik a dögtől valami 200 lépés- 

 nyire álló csonka fatörzsre szállott, fejét behúzta s olyféle pihenőt tar- 

 tott, mint mikor valami jó ebéd után zsölyébe sülyedve élvezzük pipán- 



