XXV. CSALÁD. SASKESELYÜFÉLÉK. 377 



Bajorországból is De előfordul még a Pyrenáusokban,'*' Boszniában, 

 a Balkán-hegységben, Kaukázusban, Transkaspiában, Himalájában s ná- 

 lunk Erdélyben. Itt különösen a Retyezáton, Negojon, Bucsesen, a 

 fogarasi havasokban kerül; de észlelték a Pojana-Mörulon (Krassó- 

 Szörénym.), valamint Rodnán, Giblesen, Brassó körül, Nagy-Hagymá- 

 son is. Sajnos! évről-évre ritkul. Ug>^an e helyeken költött s egyes 

 párok bizonyára ma is költenek még. A havasok királyi madara ő s 

 nem száll le azok fenséges levegőjéből máskor, csak télen, élelem- 

 szűkében. Fészkét vad sziklák, hegyek szakadékaiba ágakból, gályákból 

 rakja s tollal, gyapjúval, fűvel béleli ki. Januárban, februárban már tojik, 

 de csak egyetlen egy piszkos fehér, szürkés, szürkésvörös és vörösbarna 

 vagy sárgásán pettyezett és foltozott tojást. 



Tojásmérlék: //. 78-5—90; Sz. 60—70 mm. (Külf. péld.) 

 GzYNK Ede, kinek adatait ■>'* itt felhasználom, irja, hogy a fogarasi 

 havasokon a Bráza-hegység egyik szakadékában lévő fészekben, január 

 végén, kissé kotlott tojást szedtek s egy ízben június elején a Negojból 

 került fiatal tokos saskeselyűt látott, mely ekkor ölyvnagyságú volt. 

 HoüEK a Retyezáton is találta fészkét. A szakállas saskeselyű rová- 

 sára sok mende-monda terjedt el, mely nemcsak bizonyítgatta, hogy 

 embereket megtámad, hanem egyenesen gyermekrablásokkal is vádolta. 

 Mindebből a borzasztóságból nálunk mit sem tudnak s azok, a kik 

 életét megfigyelhették, egyértelműen hangoztatják — a mit különben 

 aránylag gyönge lábai és karmai nyomán is feltehetünk — hogy főleg 

 elhullott állatokból, dögből él, habár megsebzett vagy még erőtlen, 

 gyengébb állatokat is megtámad, de inkább szükségből, mikor más- 

 hoz nem jut. Svájczban azonban csakugyan hiteles adatok bizonyít- 

 ják, hogy kis gyermekre vágott a saskeselyű. Gzynk szerint — főleg nyá- 

 ron át — zergegidákból, sebzett vagy elvénhedt zergékből táplálkozik; 

 ha szerit teheti s [bír velők, juhokat s más kisebb emlősöket is kerít 

 magának. A feloszlásnak indult hullákat nem bántja, csak friss dögöt 

 eszik. Támadásánál leginkább erős szárnyait használja s martalékját nem 

 karmaival és csőrével igyekszik megölni, hanem a mélységbe dönti, vagy 

 elcsigázza. A vizet szereti, mert sokszor fürdik. Sokan vastartalmú fürdők- 



* Szardiniában és a Pyreneusokban előfordulók valamivel kisebb termetűek [Gyp. barb. occi- 

 dentalis ScH.), az afrikaiak csüdje pedig csak félig tollas (Gyp. barb. nudipes v. m eridionalis). 



** Kimerítő adatokat 1. «Aquila» 1894. 136—151. 1. — Egyéb érdekes honi megfigyeléseket közöl- 

 ték e madárról Csató J. (Zeitsch. f. ges. Orn. 1885. «)0. 1. ; Term. rajz. füz. 1877. 10. 1. ; Mitth. d. 

 orn. Ver. in Wien, 1880. évf.) Hodek E, (Mitth. d. orn. Ver. Wien. 1879. 16 30.), Hermán 0. (Term. 

 tud. Közi. 1877. 177—183. 1.). 



Cheimel : Magyarország madarai. II 



