XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 385 



illető példányok öregebbek vagy fiatalabbak, de mindig jellemzi ökef 

 lúlnyomó sötét, barnás főszínük s a kifejlett öreg hímeket kivéve, a 

 fehéressárga vagu rozsdássárga fejtető és torok. Szárnyalkatuk, mértékük 

 nagysága, összevetve ar színezettel, mely alul sohasem egyszínű világos 

 rozsdaszínü vagy fehéres, hanem sárgás rozsdaszínü és foltos, s fölül nem 

 halványszürke, azonkívül a farknak csíkozás nélkül való egyszínűsége, 

 biztosan megkülönbözteti a réti héják többi fajától. 



Mértéke: H. 53—58; Sz. 39—43-5: F. 23—26; L. 8-3—9; 

 Cs. 3-5- 4-7 cm. 



Majdnem egész Európában közönséges, de Skandináviában csak a 

 délibb Svédországban találták. Közép-Ázsiáig terjed ugyan, de keletfelé a 

 (^Jrcus aeriginosus spilonofus Kaup. helyettesíti, melynek fiataljai szakasztott 

 olyanok, mint a mi nádi héjánk fiataljai, a kinőttek azonban kissé elté- 

 rők. Megemlíthetem itt a Radde leírta (Ornis Gaucasica 106. l. III. tábla) 

 Circus aeriginosus unicolor-i, melynek fiataljainak feje és torka nem fehéres- 

 sárga vagy rozsdássárga, hanem egyszínű sötétbarna. Ügy látszik ez nem 

 egyéni elváltozás, mert Floericke Transkaspiában túlnyomóan ilyeneket 

 látott. Nálunk szintén több ily példányt láttam már s Almásy Gy. bará- 

 tom gyűjteményében van is belőlük. Egy a Velenczei tavon 1892-ben 

 lövött s a Nemzeti Múzeumban, levő példány annyiból érdekes, hogy a 

 rozsdás szín a fej hátulsó részén a nyakszirt táján s némileg a hom- 

 lokon mutatkozik csupán, különben az egész madár sötét kávészínü. 

 Hazánkban ez a rétihéja mocsaras vidékeink legközönségesebb ragadozó 

 madara. Nemcsak minden tóság körül látható, hanem minden alkalmas 

 helyen — hacsak nem pusztítják — igen számos is. Már kora tavasz- 

 szal megjön, az országos középnap szerint márczius 2*2 — 23-án, de 

 általában korábban, csak szigorú, hosszan tartó teleken későbben. Szinte 

 egész nap a nádasok fölött kóvályog, hol alacsonyan, hol magasabban, 

 folyton prédára leselkedve. Gyakran lecsap a nádba, valami varsababára, 

 nádkupaczra száll, hogy rövid pihenő után ismét felkapjon vagy ha 

 zsákmányt fogott, azt a magas növényzet oltalmában nyugodtan elköltse. 

 A tavakról azonban kilátogat a vetések fölé is s bevadássza a területet, 

 főleg az apró vad és madarak költési idejében. Erdő nem az ő biro- 

 dalma, mert igazában a mocsárnak, nádasnak, tavaknak zsiványkapi- 

 tánya. Párosod áskor gyakran a nádasok fölött mindenütt keringetnek 

 sokszor 3—4 darab együtt, s repülés közben, magasba csavarodva, lassan 

 lebegve udvarolgatnak. Április első hetében, főleg 10-ke táján egyesek 

 már nádszálakat hordanak s különös látvány a hosszú náddal repülő 

 ragadozó madár. Fészköket is a nád mélyében, torzsokra vagy buczkás, 



Chernél • Magyarország madarai, II *" 



