394 XI. REND. RAGADOZÓK. 



A BARNA KÁNYA. 



Milvus migrans (Bodd.) í78^. 



iFalco migrans Bodd. — Accipiter korschun Gm. — Milvus korschun Suamp. — 

 M. íL'loilus. ScHLEG. — Falco ater Gm. — Milvus ater üaud. — Falco í'usco-ater 

 M. & W. — Accipiter regalis Páll.] 



Népies neve: berki kánya. 



Jegyei: valamivel nagyobb a varjúnál, de szárnya és farka hosszabb; 

 az összecsukott szárnyak hegye a fark végéig, söt azon túl ér, mely csak 

 kimetszett s nem igen villás; föszine rozsdabarna; reptében szárnyait 

 nem tartja sarlósán. 



Leirásfi: Ivar és kor szerint alig változó színezetű. Feje szürkés- 

 fehér, fekete szárfoltokkal ; alsó teste rozsdabarnás, sötétebb hosszanti 

 foltokkal ; háta sötétbarna, egyes földszínű világosabb tollszegésekkel ; 

 farka barna, nem igen éles harántsávolyokkal ; evezői feketebarnák ; szeme 

 barnásszürke; csőre fekete, töve világosabb; viaszhártyája és lábai sárgák. 



Méptélie: H. 52—56; Sz. 45— 475; F. 25-8— 273 : L. 55—6; 

 Cs. 3-8- 4-2 cm. 



Közép-Európában, de íőleg földrészünk déli és délkeleti részeiben 

 tanyázik. Skandináviában nem költ, Oroszországban azonban még Arch- 

 angel magasságában találták. Ázsia határos vidékein is előfordul, úgy 

 Perzsiában, Turkesztánban. Költözködéskor Afrikába is lenyomul, de a leg- 

 több Európa déli tartományaiban telel. Hazánkban sokkal közönségesebb 

 az előbbi fajnál s mocsaraink, tóságaink környékének — ha erdők is vannak 

 közelben — a barna réti héjával egyetemben leggyakoribb ragadozója. Hegy- 

 vidéken nem fordul elő, legföljebb ha közvetetten mocsaras síksággal 

 határos. Költözködéskor azonban nemcsak vízgazdag területeken, hanem 

 íUtalában síkságainkon, mezőinken találkozhatunk vele. Tavaszi érkezé- 

 sének országos középnapja: ápr. 14 — itö, de márczíus végén többnyíre 

 látható már. Leginkább ligetes, mocsaras erdőkben fészkel. A vörös kánya 

 fészkénél valamivel kisebb fészkét, épp úgy mint az, fákra s hasonló 

 anyagokból rakja; bélelését szintén a rongydarabok, kócz- és szőr- 

 csomók jellemzik. 3 — 4 tojásból álló fészekalja is nehezen különböztet- 

 hető meg előbbi faj tojásaitól. 



Tojásmérték: H. 52—58; Sz. 42—45 mm. 



Április végén s különösen májusban kotlik. A tojó erősen üli fész- 

 két s egy esetben az ülős madarat sem a fészkes fának kopogtatásával, 

 feldobott ágakkal, sem lármával nem riaszthattam ki, csak mikor bele- 



