XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 395 



lőttem a fészekbe röpült el. Életmódja és szokásai majdnem szakasztott 

 olyanok, mint vörös atyafiáé, csupán táplálkozása más, mert föeledele 

 a hal. Dögre is szívesen jár s a félredobott halakat, csakúgy mint a 

 békákat, igen szereti. Költés idejében azonban veszett pusztítója az apró- 

 vadnak, a madaraknak, ellenben őszszel inkább egerekkel, ürgékkel él. 

 A baromfiakat sem veti meg s elfogja a süldő nyulat is, azért a vadász, 

 halász, gazdaasszony eg>^ormán kárhoztathatja. Bátrabb és ügyesebb 

 ragadozó, mint előbbi s mivel gyakoribb is, kártékonysága szembetűnő. 

 Ismeri is a mi népünk rablásait, vérengzéseit s egész sor közmondással 

 bizonyítja ezt. Csak néhányat sorolok föl: 



• Hordja el a kánya », « Megvág mint a kánya », «Még a tyúkfi is 

 meglapul, ha kányát lát», « Kánya egy nap el nem szállja földjét » (= gaz- 

 dag), «Mely galambot megtépett a kánya, az ennek tollától is fél», 

 • Olyan mint a kánya kopasztotta tyúk», «Hol vigyázatlan a leány, csir- 

 két ellik a kánya » stb. Hogy ezek közt találkozik olyan is, mely gúnyos 

 czélzású s bizonyos humorral csillogó: az csak önként folyik a magyar 

 kedély elevenségéből. 



Őszi szereplésétől eltekintve, mikor egérbő években a vonulásban 

 helyenkint összecsoportozó kányák heteken át pusztítják a gazda apró 

 ellenségét s e mellett tücsköt, szöcskét, nagyobb bogarakat is elemészte- 

 nek "^^ bizonyosan megérdemelnek egy kis kíméletet — mely azonban, 

 hangsúlyozom, mindig a viszonyoktól függ — különben pedig nem érde- 

 mes arra, hogy tűrjük. Dögkunyhóból sikeresen pusztíthatjuk, úgy csapó- 

 vasakkal, mérgezéssel. 



76. NEM : 



DARÁZSÖLYV. 



PERNIS Ciw. 1817. 



Termetre a kányákhoz hasonlítanak. A csőr tövén nei}i szőrszerű, 

 hanem pikkelyes, apró tollazatúk, úgij a hosszú kerülékalakra nyújtott 

 orrlyukak jellemzik őket. 



* Somoqán 1896 május 26-án lövöll bejjye lele volt cserebogai-dkkal. 



50* 



