XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 397 



Tojásmérték: H. 55—57; Sz. ^^—¥i°L mm. 



Tápláléka: főképpen különféle darazsak s ezek közt leginkább a 

 földi darazsak, tücskök, szöcskék, méhek, hernyók, különféle rovarok, 

 kigyók, békák. Madárfiókákat, kisebb madarakat is alkalmilag pusztít s 

 erősbödő fiókáit szívesen táplálja velők. Öszszel egereket is fog. Az által. 

 liíígy nem annyira káros, mint inkább közömbös rovarokat fogdos s 

 Javarészt békákból és foldl_xlai:azsa^iiál_z=iJtehát hasznos Sáliatokból — 

 ('! s e mellett apró madaríiinkat is megdézsmálja: általában nem taná- 

 csos túlságosan kimélni. Egérbő években azonban tűrhetjük, valamint oly 

 időszakban s ott, a mikor s a hol kárt nem tesz. Feltétlenül nem lehet őt 

 védelemre ajánlani, mert reptében úgyis legtöbben nem ismerik föl s 

 helyette sokszor a Itéjti szabadulna meg. 



77. NEM : 



HALÁSZSAS. 



PANDION Sav. 1809. 



Csőrük kampója igen hosszú (a felső kávának majd egy harmada 

 uyulik át az alsón), a csüd inkább rövid vastag, a külső ujj vetélő 

 (előre és hátra nyújtható), a karmok igen erősek, hegyesek, hosszúak és 

 görbültek, belső felök nem csatornás; a marok szemcsés, igen érdes, 

 hogy a prédát, mely kizárólag hal, jól megragadhassák. 



A RARO. 



Pandion haliaetus (L.) Í758. 



[Falco haliaetus L. — F. aiimdinaceus Sam. Gm. — Aquila piseatrix Vieill. — 

 Pandion fluviatilis Sav. — Accipiter haliaetus Páll. — Triorches fluvialis Leach. — 

 Balbusardus haliaetus Flemm. — Pandion ichtyaétus Kaup. — Pandion alticeps, 

 planiceps Brhm.] 



Xépies nevei : halvágó sas, kéklábú halászsas. 



Jegyei: öh"V'nagyságú, de karcsúbb: a tarkótollak üstökösen kissé 

 meghosszabbodottak: az összecsukott szárny hegye túl ér a farkon s 

 másodrendű evezői igen hosszúak, úgy, hogy a hát palástszerű: a szem 

 mögül kiindulva, a nyakoldalakon széles barnásfekete sáv húzódik le; 

 viaszhártya és lábak világos szürkéskékek; csőr fekete; szem sárga. 



