398 IX. REND. RAGADOZÓK. 



Leírása. Öregek : a fejtető fehér ; a hátsó nyak — a tarkótól kezdve — 

 rozsdasárgás alapszínen hegyes, barnásfekete szárfoltokkal sűrűen tarká- 

 zott; felső test és szárnyfedők sötét feketésbarnák, minden toll szélesebb 

 (a szárnyon), vagy finom (a háton) fehéres szegessel; a nagy evezők 

 tőfele belül fehér, különben — kivéve a tollak hegyén látható .apró fehé- 

 res foltot — barnásfekete vagy fekete; az alsó test fehér, a begytollak 

 rozsdássárgák, keskeny sötétbarna szárfoltokkal; a fark alul fehér, úgy a 

 tollhegyek szegesei is, felül sötétbarna, alul erősen, felül elmosódottan, 

 sötétebb harántsávokkal. A tojó begyfoltozása különösen erős, tarkó 

 üstöke kisebb. A patai ok alul egyszínű fehérek, felül csokoládébarnák, 

 fejtetejök erősen foltozott. 



Mértéke: K cf 57—58, ? 59—62; Fiz. 49—52; F. 22-245; 

 L. 5-5— 6-3; Cs. 4-5— 5-1 cm. 



Ez a madár majdcsaknem az egész világon előfordul, de az ameri- 

 kaiak (Pand. haliaét. carolinensis), úgy az ausztráliaiak (Pand. haliaét. 

 leucocephalus) némileg eltérők, nevezetesen utóbbiak kisebbek. A hol hal- 

 gazdag vizek vannak s a közelben erdők, ott tanyázik legszívesebben. 

 Hazánk nagyobb lóságainál, folyamainál, különösen az al-dunai liget- 

 erdőkben leggyakoribb. Április utolsó harmadában költ. Fészkét mindig 

 magasra, az erdőből leginkább kinyúló, meglehetős száraz sudarú fákra 

 rakja s évenként, újból és újból kitatarozva, ugyanazt használja. Erős, 

 korhadó faágakból van készítve s belül sáslevelekkel, sisakkal kirakva. 

 Rendesen két tojásnál többet nem tojik. Ezek igen változó színűek; több- 

 nyire sárgásfehér alapon kirívó máj színű nagy foltokkal, ibolyaszürkés 

 rajzokkal tarkítottak. 



Tojásmérték: H. 62—68; Sz. 44—52 mm. 



24—26 napig kotlik. 



Minthogy élete a vizekhez köti s tisztán azoktól, illetőleg a halaktól 

 függ jó vagy balsorsa: tél szakán, a lóságok befagyásával, ő is elköltözik 

 melegebb vidékre, szabad vizekhez s csak a jég eltakarodtával tér vissza. 

 Táplálékáért gyakorta messze elbarangol s puskalövésnyi magasságban 

 vagy magasabban jár a vizek fölött, áthatóan kémlelve a felszínre kerülő 

 halak után. Reptében hosszú, könyökben hátrahajló szárny tartása, sötét 

 háta és fehér alsó teste annyira jellemzi, hogy könnyen felismerhető. 

 Rízonyos távolból, főleg mikor nyugodt, egyenletes szárnycsapással halad, 

 igen hasonlít az őszszel hozzánk látogató fiatal heringsirályokhoz (Larus 

 fuscus). Tapasztalásból ismert halas helyeket vagy a folyók, tavak bizo- 

 nyos pontjait naponként majdnem ugyanazon órában meglátogatja. A mint 

 prédát lát, egyideig szárnycsapkodva « lebeg*, «függ» a légben, azután 



