XXVI. REND. SÓLYOMFÉLÉK. 40l 



párok a Tisza mentén (Szegednél, Torontálmegyében), a tápéi réten, fűben 

 s máshol a buzavetésben, a földön költenének. Minthogy az egész iro- 

 dalomban ilyféle fészkelése tudtommal ismeretlen s csak északon, a 

 fatenyészet határán túl költ sziklákon, megemlítendőnek tartottam. 



Márczius második felében letojik. 2 — 3 tojása szennyes fehér, egy- 

 színű vagy néha ritkásan sárgásrozsdaszínűen foltozott. 



Tojásmérték: H. 68—72; 8^. 53—56 mm. 



Egy hónapig, sőt azontúl tart a kotlás ideje. A fiatalok lassan növe- 

 kednek s két hónapnál tovább a fészekben maradnak. A harmadik hó- 

 napban azután lassacskán annyira erősödnek, hogy szárnyra kaphatnak. 

 Az öregek féltékenyen őrzik családjuk biztonságát s odaadóan gondozzák 

 magzataikat, mindenféle ételt bőven hordva nekik. Avval azonban csep- 

 pet sem törődnek, hogy fészkök alsó rétegeiben számos erdei veréb (Pas- 

 ser montanus) is családot alapít s méltóságukon alulinak tartanák albér- 

 lőiket bántani. 



Többnyire a fészkesfa közelében választják ki alvóhelyöket s ide 

 naponként — ugyanarra a fára — beállítanak. Napközben néha több 

 darabot együtt látunk a fészkelő helyek fölött szétterpesztett farkkal, 

 szétmeredt, egyenkint álló evezőkkel a magasban, számymozdítás nélkül 

 nyugodtan keringetni. Reptökben fejüket meglehetősen behúzzák s rövid- 

 nyakúaknak látszanak. Néha leszállnak valami nagy fa kiálló ágára s ha 

 igen nagy a forróság, szárnyaikat lecsüggesztve, szájtátva sütkéreznek. 

 Hangjuk, nagyságukhoz képest, vékony és gyorsan ejtett kli-klik-klik- 

 kl/k-kl/k-kli-klik szótagokkal fejezhető ki. Más nagyobb sasokkal — ná- 

 lunk főleg a parlagi sassal (Aquila imperialis), mert fészkelő helyeik 

 sokszor határosak — költés idején gyakorta háborúskodásba kerül; 

 utóbbi bátrabb lévén, nem ritkán megtámadja s elveri otthona tájáról. 

 Halakat, vizi vadat, kisebb emlősöket, nyulat — sőt őzgidát is — nem- 

 különben nag\'obb baromfiakat ragadoz, de a dögöt is nagyon szereti. 

 Minthogy azonban nálunk ma már aránylag kis területre szorult, általá- 

 ban valami roppant károsságáról már csak azért sem beszélhetünk, mert 

 tartózkodási helyei nem éppen a legkultiváltabb vidékekre esnek. Kímé- 

 letéről azonban természetesen szó sem lehet, mert a hol megjelenik, ott 

 csak kárt tesz a halásznak, vadásznak; a mezőgazdának azonban nem 

 sokat árt. 



Prédáját suhogó lecsapással keríti hatalmába; a vizi madara- 

 kat addig hajszolja, míg elfáradnak s a vízszinéről kapja föl. Repülő 

 madarakat azonban nem igen foghat, mert rendszerint ügyesebbek s gyor- 

 sabban tudnak kitérni támadása elől. Legbiztosabban dögkunyhóból vagy 



Chernél : Matfyarorazág madarai. II. ''^ 



