XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 403 



foltosabb. A fiatnioh felül fakóbarnák, sötétbarna szárfoltokkal ; alul sár- 

 gásbarnák, a tollak tőfele azonban fehér. 



Mértéke: H. d 65—67, ? 77—80; Sz. 48—50, 59—54; F. 28—30, 

 /.. 9-8— 10-4; Cs. 4-6— 5*5 cm. 



Habái- a Rajna mentén és Hollandiában is előfordul, mégis inkább 

 Európa déli részeiben honos, úgy Ázsia egy részében s északnyugati 

 Afrikában. Általában nem sokszor, leginkább még költözködési időben, 

 találkozhatni vele. Nálunk sem tartozik a közönségesebb költök közé, de 

 szórványosan itt-ott, majd az egész országban fészkel, különösen Felső- 

 Magyarországban, szintúgy a Duna- és Tiszamenti erdőkben. Rendszerint a 

 vízgazdag területek közelében fekvő nagyobb erdőségeket lakja, de vonu- 

 láson a mezőkön is látható. Április elején jön meg, sokszor még késöb- 

 l)en, s májusban fészkel. Lapos, faágakból és gályákból épült fészkét 

 zöld növényrészekkel rakja ki. Erős bükk-, tölgy- vagy fenyőfákon, ritkán 

 sziklában üti fel tanyáját. Egy-két, ritkán három tojása aránylag nagy, 

 egyszínű szürkéskékes vagy zöldesfehér; elvétve azonban akad olyan is, 

 melyen alig észrevehető halvány foltozás van. A párok felváltva ülik a 

 fészket s egy hónap alatt költik ki íiókáikat. 



TojásméHék: H. 72—74-5; Sz. 58—59 mm. 



Októberben s november elején távozik tőlünk. 1892. év november 

 í>-én a szent-ágotai pusztán (Fehérm.) 8—10 darabot figyeltem meg. 

 melyek a Sárréten vadászgattak s a nagy kazalokon pihentek. Úgy látszik, 

 itt is éjj éleztek, mert hajnalban — még alig pitymallott — innét lőttem 

 le egyet. Télszakára levonul Egyptomig s igen érdekes, hogy 1825-ben 

 Pótharaszton (Pestm.) lőttek egy példányt, melynek czombjába valami 

 vadember nyila volt benőve. Ez a czomb ma is látható a nemzeti 

 múzeumban. 



Élelme leginkább kígyókból, békákból, nagyobb rovarokból,"*" egerek- 

 l^ől áll, de vakandokat. ürgét is pusztít, sőt állítólag süldőnyulat is fog. 

 Igaz, bog)' nálunk lövöttben a mérges keresztes kigyó (Pelias berus) 

 maradványait is találták s hogy a vadásznak nem sok kárt tehet: ha 

 azonban tudjuk, hogy főtápláléka kigyó és béka — tehát hasznos állatok — 

 általában nem ajánlhatjuk védelemre. Mérges kigyó nálunk kevés 

 van s azok kártétele latba nem esik. Egérszaporodáskor azonban, főleg 

 üszszel. mikor gyakoribb is, a sújtott területeken békében hagyhatjuk. 



V 



* Olgyán, 1896 augusztus 2-án, lövött begyében és gyomrában : béka, gyík, sokféle rovar (katicza- 

 bogár, csibor és merüly) volt. 



51* 



