XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 405 



dány. Három fotw)us azonban mégis szembe ötlö, tndniillik a fekete- 

 barna, barna és a fehéres. 



Mértéke: H. 54—58; Sz. 38—4^2; F. Í23— ^27; L. 75 -8-4; 

 Cs. 3—4 cm. 



Állandóan eltérők s így fajta számba foghatók, a keletporoszországi 

 és északoroszországi rozsdás ölyvek, melyeket Buteo buteo zimmermannae 

 néven Ehmcke 1893-ban leirt.* (Ezt legtöbben a desertorummaX össze- 

 tévesztik.) A közönséges egerészölyvtől következőkben különbözik : kisebb, 

 rozsdásabb; alul fehér, rozsdás rajzolattal; alsó farkfedöi fehérek, finom 

 rozsdaszínű, hullámos csíkozással; csőrén derékszögüleg hajlott hegyes 

 kampó; szeme borostyánkő-sárga. A d* egész hossza 48'5, a ? 51 cm. 

 Az igazi Buteo buteo desertoru7n Daud. 1799. (parlagi vagy déli egerész- 

 ölyv) szintén kisebb (5—19 cm.-rel) a közönségesnél, alul majdnem egyszínű 

 rozsdavörös, elmosódott rajzolatú, farka egyszínű, ritkán harántcsíkos (akkor 

 is inkább csak a csíkozás nyomai vannak meg), a fiatalabb madarak hason- 

 lítanak a közönséges ölyvhöz, valamivel fakóbbak, vannak azonban az öregek 

 közt is ilyen fakó, földszínű példányok. A parlagi egerészölyv Dél-Orosz- 

 országban, Dobrudsában, Észak-Afrikában fordul elő. Hodek 1871-ben egy 

 a Kazánszorosnál, Valje maré mellett, lövött példányt kapott, melyet a 

 l)la\vischewitzai vasúti állomásház udvarán Hoffman 0. ejtett el, mikor a 

 galambokra vágott. 



Az ölyvek fajtái tekintetében még korántsem tisztázódtak a nézetek, 

 azért honi ölyveink beható vizsgálata is nagyon kívánatos. Valószínű, 

 hogy a B. círtensis Levaill., B. tachardus Daud. és B. uulpínm Lichst. 

 mind más és más fajták s nem tévesztendők össze a desertorummal Sőt 

 lehet, hogy a mit mi hazánkban B. zimmermannaenek vagy desertorum- 

 nak tartunk, egy még le nem irt fajta. 



A mi egerészölyvünk Nyugot-Európában s északon a 60° é. sz.-ig 

 költ. Oroszországba azonban nem terjed be mélyebbre, mert itt a typikus- 

 tól eltérő fajták élnek. Hazánkban gyakori költő. Költözködéskor különö- 

 sen számos s a mezőkön, erdők szélén szinte megszokott jelenség. Habár 

 telente is akadnak egyesek, java részök márczius elején, az országos 

 középnap szerint: mdrczius i2 — i3-án tér vissza. Fészkelésre mélyebben 

 az erdőkbe vonul s nemcsak lapályon, hanem hegyek közt is megveti 

 otthonát. Leggyakrabban bükkfákon, tölgyeken, ritkábban fenyőkön talál- 

 tam fészkét, mely lapos alakú, ágakból épült és belül szőrrel, mohával 



* Sitz. Ber. d. deulsch. alig. Orn. Ges. 1893. Nr. 2 és 3. — Jour. f. Ornith. 1898. 142—146. 1. 

 Továbbá : Ornith. Monatsschrift (Gera) 1898. 214 — 217, a hol szines képe is látható. 



