XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 407 



inkáhi) jár az apró vad után is, mert a kemény időben éhezőket, kevésbbé 

 ellenállókat és menekedőket hamarább elcsípheti, egérhez, rovarhoz, 

 hüllőhöz s más eíTéléhez pedig a nagy hóban nem igen jut. Javarészek 

 ilyenkor el is vonul tőiünk. Költés idejében mellesleg egerészik, mert főleg 

 apró madarakból, de nagyobbakból is, nemkülönben kisebb emlősökből, 

 rovarokból, hüllőkből, kígyókból él, vagyis a környék állataiból. S mivel 

 erdőkben fészkel, gyakran távolabb a mezőktől, azt kaparítja körmei közé, 

 a mit ott elérhet. Fészkeinél többnyire kígyókat, madármaradványokat, 

 vakondokat, ürge-, mókus-, cziczkány- és egérrészeket találtam. Egy erdész 

 megfigyelte, hogy egy öl>^pár fiókáinak (Felső-Magyarországban) négy 

 nap alatt három nyirfajdtyúkot, két félanyányi süldőnyulat, egy szajkót, 

 két vadgalambot és két mókust hozott. Zay Miklós gróf azt tapasztalta, 

 hogy a Száva mentén lőtt ölyvek begye leginkább békákkal volt tele. 

 ellenben Felső-Magyarországban igen gyakran fogoly-, fáczán- és nyul- 

 maradványokat talált az ölyvek begyében és gyomrában. 



Mindezeket tekintetbe véve, vadászati lag határozottan káros madár 

 s gazdasági szempontból is van mit szemére vetnünk. Mert a kigyók, 

 békák és hasznos madarak elemésztésével egyenesen a mező-, kert- és 

 erdőgazdáknak is árt: csupán egér, ürge, rovar s egyéb káros állatok 

 tizedelésével használ az utóbbiaknak. De az is igaz, hog>' néha oly hatá- 

 sosan 8 általdlnin is olij mértékben, mint kevés más madár. Rengeteg 

 egérmennyiséget fogdosnak össze a letarolt mezőkön és réteken s ha 

 egeres év van, szinte nagyobb számban jelennek meg a sújtott területe- 

 ken, hogy a csapást, mely nekik terített asztalt jelent, kihasználják. Azért 

 öszszel, kivált oly helyeken, hol a vadászat, vadtenyésztés nem esik kér- 

 désbe, feltétlenül kímélendő. A hol azonban a vadtenyésztés intensiv, 

 mint például nagyobb uradalmakon, ott persze nem igen tűrhető, külö- 

 nösen fészkelve nem. 



Végeredményképpen azt tartanám helyesnek, hogy az ölyv általán 

 kímélendő s pusztítása csak helyenként hatósági engedélylyel volna sza- 

 bad. Ezt a vadászok alapos indokok alapján megszerezhetnék. Utóvégre is 

 a gazdasági érdek előbbre való, mint a vadászati, de így az utóbbinak 

 is meg volna igaza. 



