XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 41 I 



JíMjyoi: lűdnagyságú, nagryobb szárnyú és farkú s így termetesebb- 

 nek látszó ; föszíne sötétbarna ; a fej és tarkó rozsdás ; a fark töfele fehéres, 

 vége fekete; gatyái világosabbak mint föszíne (öregeknél szennyes fehé- 

 rek) ; a szájzuga a szemig ér ; az összecsukott szárnyak hegye nem egészen 

 ér a fark végéig; az első hat evező külső fele szűkített; a lábujjak végső 

 izén 3 — 4 vértezés. (L. I. köt. V. tábla, 23 és 33. kép.) 



Sokat vitatkoztak az ornithologusok azon, hogy az Aquila chrysaeiu.s 

 és fúlva fajilag különválasztandó-e? avagy csak fajták-e? vagy csupán a 

 korkülönbségböl eredő eltérések? Az angol ornithologusok — s élükön a 

 liires Sharpé — azt hiszik, hogy az Atjuihi falva nem egyéb, mint fiatal 

 .1. cht'jjsaefns: ellenben boldogult Rezső trónörökös, ki mint a sasok 

 kiváló ismerője e kérdést különösen tanulmányozta s véleménymondásra 

 HoMEYER és Brehm omithologusokat is meghívta, nem hiszi a kor- 

 különbségre alapított eltérőséget, hanem határozottan oda nyilatkozik, 

 hogy a szirti sasnak három fajtája van, még pedig földrajzilag külön- 

 böző elterjedéssel; ezek közül minket érdekel az: 



Aquila chrysaétus typicus. Európa északi és északkeleti részeiben. 

 Fej és tarkó rozsdássárga ; hát sötétbarna némi vöröses fénynyel ; alsó test 

 rozsdabarna, a mell legsötétebb ; a fark hamuszürke, feketés sávoltjokkal ; 

 a vállon háromszögletű fehér folt. A fiatalok egészben világosabbak, a 

 fark töfele fe li eressz ür ke, másik fele fekete. Az öreg szeme narancssárgás, 

 a tíatalé sárgásbarna. 



Aquila cltríjsaelus fúlva (L.) [Aquila fúlva Sav., Hom.] 



Közép-Európában, úgy Európa délnyugati és északnyugoti részeiben. 



Farkának több mint töfele fehér, végén fekete sávoly, feje és tarkója 

 nem oly élénk rozsdasárga s föszíne sötétebb barna. 



Mértéke: H. 81-90; Sz. 60—69; F. 32—33; L. 9-5— 102; 

 C4S. 6*4 — 7 cm. 



Rezső trónörökös még egy harmadik csoportra is figyelmeztetett, mely 

 Európa délkeleti részeiben honos. Természetesen a kor szerint is változó 

 színezet, úgy a fajták közt létező átmenetek igen megnehezítik e sasnak 

 leírását. Itt nem is foglalkozhatunk e tárgygyal bővebben, elég ha meg- 

 említjük, hogy a nálunk honos szirti sasok az Aquila chrysaétus fúlva L. 

 fajtához tartoznak s a typikus chrysaétus csak elvétve, nagy ritkán kerül. 



Mint fészkelőt észlelték a szirti sast Ázsia középső és keleti részei- 

 ben — Japánt, Kamcsatkát is odaértve, — úgy elvétve Észak-Afrikában. 



Hazánkban az Északi-Kárpátokban és Erdélyben is rendesen fész- 

 kel, de korántsem gyakori. Meddő és még nem ivarérett (negyedik évében 

 lesz csak szaporodásképes) példányok azonban az egész országban akad- 



