412 



IX. REND. RAGADOZOK. 



nak. Mert ezek, úgy költés után a fészkelök is, roppant területeket be- 

 kószálnak, nem válogatva síkság és hegyvidék közt, hanem vadászgatnak 

 ott, a hol táplálék akad. Különösen öszszel és télen találkozhatni vele 

 oly helyeken is, a hol éppen nem is gondolnánk előfordulására. A hol 

 mindig terített asztalt találnak, oda évenként is rendesen ellátogatnak 

 s huzamosabban elidőznek ott. így tapasztalta Rezső trónörökös, hogy 

 Gödöllő vidékén őszszel mindig több darab tartózkodott s java télig ott 

 maradt. Fészkelésre azonban hegyes, sziklás, magányos tájakra húzódik, 

 hol békében, zaklatásoktól menten, alig megközelíthető sziklaíalazatok 

 repedéseibe, ritkábban fákra, rakja meg tanyáját. Márczins közepén vagy 

 végén kezd költeni s két, ritkán három tojást rak, melyek fehér vagy 

 zöldesfehér alapon, kisebb-nagyobb szürkés és barnás, szabálytalan pety- 

 tyekkel, foltokkal tarkítottak. 



Tojásinérték: H. 70—80. Sz. 55—60 mm. 



A tojások közül egyik többnyire záp marad. A íiókák körülbelül 

 öt hét múlva kelnek ki, de oly lassan növekednek, hogy csak hónapok 

 multán röpülnek ki a fészekből. A szirti sas — mint a honi sasok leg- 

 jellemzőbbje — külsejében és természetében, egyesíti mindazokat a tulaj- 

 donságokat, melyek többi rokonait is részben kitüntetik s a miket a 

 «sas» fogalmában képzelünk vagy ismerünk. Merészség, bátorság, előkelő- 

 ség, harcziasság, átható tekintet, erő és hatalmasság ezek a lényét bé- 

 lyegző vonások. Ülve vagy repülve lássuk bár, mindig « királyi madár », 

 ura a légnek, erdőnek, vagy mint Miskolczy Gáspár mondja: a többi 

 madarak ^királyné asszony a» ! Leggyengébben fest — s ekkor enged is 

 az előkelőségből — mikor a földön ügyetlenül, inkább düledezve ugrál mint 

 lépked vagy prédája felé igyekszik. Ettől azonban eltekintve, a közfelfogást, 

 mely madarunkban az imént említett sajátságokat elleste, a valóságnak 

 megfelelőknek mondhatjuk. Róla és rokonairól vettük a hasonlatot : « sasorr »», 

 4^sasszem» és másokat, s ha egyéb vonatkozásokban is sűrűn példáz- 

 gatunk természetével, magatartásával, hát csak azért teszszük, mert lényé- 

 ben eredeti nemzeti főjegyeink hű képére találunk: a vitézségre, merész- 

 ségre, büszke önérzetességre, erő teljességre, mik a magyart ősidőktől 

 megkülönböztették. Ezért viselték már eleink is kalpagjaikon a sastollat, 

 mely mai napig is a díszmagyar öltözet kedvelt éke; ezért látjuk, hogy 

 meséinkben, közmondásainkban, költészetünkben is lépten-nyomon szere- 

 pel. Petőfi «A három madár* czímű költeményében öt választja harmadik- 

 nak s kedvesének lelkét sashoz hasonlítja^ tömören és híven jellemezi: 



