XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 415 



feloszlásnak indultat sem veti meg. Ezért dögkimyhóból úgy buhuval — 

 melyre dühösen vág — legbiztosabban lőhető, szintúgy alvó helyén, 

 melyet kilesve, bizton megvárhatjuk. Gondozott vadászterűleteken méreggel 

 is ártalmatlanná tehetjük. Vadászati tekintetből ugyan örülhetünk meg- 

 fogyatkozásán, de gazdászatilag némileg hasznos voltát sem tagadhatjuk 

 ti. mert gazdaságilag hasznos madarakat és emlősöket nem igen bánt, a 

 kártékonyakat pedig időnként alaposan tizedeli. De hát a "fejedelmi sasért* 

 a gazda-vadász maga kárát nem veszi sokba s áldozat árán is inkább a 

 iiatalmas madarat, mint a veteményeit pusztító rágcsálók ellenségét vá- 

 lasztja. S ez, ott hol vadat, majorságot, vagy havasi gazdaságban, hol 

 ^y-egy báránykát, kecskegidát rabol, csak természetes is. 



A PARLAGI SAS. 



Aquila mdanaelus (L.) Í7.58. 



Falco melanaétus L. — Aquila heliaca Sav. — Falco imperialis Beghst. — 

 .\(|iiila imperialis Caiv. — A. mogilnik Strickl. ; Heugl. ; Dess. ; Schleg.] 



Xépios nevei: pusztai sas: határ sas; parlagi vagy pallagi sas 

 (Alföld). 



Jegyei : majd akkora, mint előbbi : összecsukott szárnyainak hegye 

 a fark végét eléri, úgy hogy ülve, farka alig látszik: a szájzug a szem alatt 

 t's mögött van; a fark egyenes, nem oly elkerekített mint előbbié, töve 

 fehéres, különben világos szürkés színű, számos keskeny, hegyén sötétebb, 

 szélesebb harántsávolylyal ; vállain nag>^ fehér foltok; fejteteje és tarkója 

 i'ikígos sárgás, egyébbként főszíne sötétbarna : goUjái szintén. A fiatalok 

 főszíne rozsdasárga sötétebb szárfoltokkal, farkuk töve fehéres, különben 

 egyszínű barnás, sávolyok nélkül. Csőre sokkal magasabb, mint előbbié, 

 n középuji végső izén 5 vért. Lábai és viaszhártyái sárgák; szeme barna 

 vagy sárgásszürke (öregek); csőre hamvasszürke, kampója fekete. 



Mértéke: H. Ib—Sl; Sz. 57—65; F. 29—33; L. 9-2—10; Cs. 

 f)'7 — 7'4 cm. 



Európa déli és főleg délkeleti vidékein található. Spanyolországban 

 s Észak-Afrikában élők a typikustól némileg eltérnek, a mennyiben az 

 öregek főszíne valamivel sötétebb, fehér vállfoltjaik nagyobbak, ellenben 

 a fiatalok alsó teste kevésbbé foltos; ez a fajta az Aquila melanaétus 

 'idalberti dr. R. Brhm. 1860. 



Hazánkban a parlagi sas leginkább a Fruska-Gorá-ban, úgy a Titeltől 

 délnek terjedő Duna rész ligeteiben és szigetein, valamint a delibláti 



