410 IX. REND. RAGADOZÓK. 



homoksivatagon, ritkábban a Bakony- és Vértes-hegységben és Erdélyben 

 is fészkel. Fehérmegyében többször láttam — egy izben négy darabot 

 együtt — a Velenczei tó környékén, Lovasberénynél, Csalánál; s egy 

 K.-Nyék mellett megsebzett fiatal évekig unokabátyám M. P. fogságában volt. 

 Erdélyben Hátszeg és Petrozsény közt találkoztam vele. Az Aldunánál — 

 főleg Pancsovától délre a — rétisas mellett ez a leggyakoribb sas-faj. 

 A meglátogatott 22 sasfészek között is számot tevő arányban volt e faj 

 képviselve. 



Mindazok a parlagi sasfészkek, melyeket láttam, hasonlítottak a réti- 

 sas fészkekhez, csak hogy általában kisebbek voltak s lazábban épültek. 

 Rendszerint vén, magas, fekete nyárfákon voltak, egyesek különálló fán s 

 már messziről feltűntek. A delibláti homoksivatagon is ilyen egyes, 

 aránylag fiatal, fekete nyárfán láttam s nem is valami magasan. Rezső 

 trónörökös a Szerémségben és Szlavóniában, főleg nem igen vén töl- 

 gyeken találta fészkeit. Fritsch"*' említi, hogy a bánáti vadászok szerint 

 a delibláti homoksivatagon bokrok közt a földön is fészkelne ; tudakozó- 

 dásaim e tekintetben meddők maradtak. Fészkeiket már kora tavaszszal 

 elfoglalják s féltékenyen őrzik. Idegen udvarlót vagy más sast bátran 

 megtámadva vernek el házuk tájáról. Az Aldunánál, hol közvetetten szom- 

 szédságában más párok és rétisasok is fészkelnek, főleg utóbbiakkal, 

 folytonos határvillongásban vannak s veszekesznek azokkal s a sokkal 

 nagyobb termetű rétisasok rendszerint a rövidebbet húzzák, sőt félnek 

 a kisebb, de elszántabb parlagi sasoktól. 



Márczius végével, leginkább azonban ápriUs elején, a tojó két, ritkán 

 három, fehér alapszínű zöldesszürke, ibolyásszürke és szürkéskék pettye- 

 zéssel, foltocskákkal tarkított nagy tojást rak. A tojások színe változó, sőt 

 akadnak egyszínüek is. 



Tojásmérték: //. 67—74, Sz. 53—59 mm. 



Körülbelül egy hónap műlva kelnek ki a fiókák. Míg a tojó ül, 

 a hím gyakorta a fészek fölött kóvályog s néha szavát is hallatja, 

 mely igen jellemző, mély hangú: káu, káu, krá, kráu. Brehm felemlíti 

 a parlagi sas szívós életét s felhozza, hogy egy fején keresztül lőtt, 

 látszólag dög példány, melyet szekrény alá dobtak, két nap múlva 

 feléledt. Tapasztalásból megerősíthetem ezt a szívósságát. Az Aldunánál 

 Almásy Gy. barátom, igen öreg söréttel, egy parlagi sas mellét keresztül 

 lőtte, de minthogy a madár még élt, oda szólt emberének, ütné agyon. 

 Ez egy karvastag husánggal fejbe vágta, azután oda hozta ebédlő he- 



* Vögel Europa's 11. 1. 



