XXVI. CSALÁD. SÓLYOMFÉLÉK. 419 



c) Ki^ békáfizó sas. — Aquila maculata pomarina Brhm. 1831. 

 [A. naevia aiict. — Pseudaetus nsevius Mev.] 



A bekúszó sasok csoportjában ez a legkisebb, rendesen valamivel 

 erősebb, nagyobb mint az egerész ölyv (de vannak ölyvnagyságuak is), 

 szárnya azonban, úgy nyaka és csüdje hosszabb ; orrlyukai tojásalakúak ; 

 farkán elmosódó haránt csíkozás. A öregek kopottas földszínű barnák, 

 legsötétebbek evezőik, hátuk és farkuk, legvilágosabb szárny hajlásúk. 

 Nem nagyon öreg példányok tarkóján rozsdás folt látszik. A fiatalok 

 egészben sötétebb barnák, némileg zománczosak s világosabban folto- 

 zottak. (Ez a foltozás az orientális szárnyán majdnem sávolyba olvad, a 

 chDujdnál meg különösen feltűnő, csepp alakú). Előfordul Észak-Német- 

 országban, Lengyelországban. Nyugat-Oroszországban, Balkán-félszigeten. 

 Nyugot-Európában ritka s nem rendes jelenség. Pomerániában és Porosz- 

 országban élnek a legtypikusabb példányok, nálunk már sok határozatlan 

 alak fordul elő, így Galicziában is. Gsató szerint a Királyhágón túl álta- 

 lában egyszínübbek s foltozott példányok ritkábban akadnak. 



Mértéke: H. 54—59; Sz. 45—47-5; F. 22-3— 235; L. 9-9-4; 

 Cs. 4—4-2 cm. 



Mind a három békászó sasnak lába és viaszhártyája sárga; szemeik 

 fiatal korúkban barnák s mindinkább világosodnak, míg sárgákká válnak; 

 csőrük hamvasszürke, kampójuk fekete. 



A kis békászó sas, mely nálunk legközönségesebb, leginkább vizek- 

 hez közel eső erdőségekben szeret tartózkodni. Kivált a mocsaras, ligetes 

 vidéket kedveli s választja fészkelő helyül; de előhegységekben is — 

 főleg ha a közelben tó vagy folyóvíz, mocsár, vizenyős rét van, felüti 

 tanyáját. Fészkét majdnem mindig lombos fára, különösen bükkre, 

 tölgyre, topolyra, égerfára, 8 — 15. m. magasra rakja."*' Azok a fészkek, 

 melyeket látni alkalmam volt, nem voltak túlságosan nagyok; valamivel 

 szélesebbek, vastagabban felrakottak az ölyv fészkénél. A fészek alja 

 középvastag ágakból épül s belseje finomabban, levelekkel, sással, a nád- 

 buzogány pelyhe vei szokott kibélelve lenni. Áprilisban rendesen két tojást 

 találhatunk a fészekben, melyek piszkos mészfehér (néha zöldesbe játszó) 

 alapszínen ibolyaszürkés, sötét és világos rozsdaszínü foltokkal, pety- 

 tyekkel tarkázottak. 



* A Hanyságban (Fertő mellett) a boldogasszon yi ú. n. «Öreg égererdőben » 1889 május 26-án 

 dr. Madarász GYULÁval találtunk egy fészket, mely alig egy méternyire a föld színétől, szétágozó törzsű 

 égerfára volt rakva. Egyetlen tojás volt benne, fehér alapszínen dohánylé barna foltozással. H. 65. 

 >'s. 55 mm. A fészkéről elszálló sas clangá-ra. vallott. 



53* 



