420 IX. REND. RAPtADOzÓK. 



Tojásmérték: H. 57—68; Síz. 47—54. mm. 



A nagy békászó sas (claiiga) fészke, megfelelően nagyobb, szintúgy 

 tojásai is, melyek igen változó színűek, de leginkább még a szirti sas 

 tojásaira emlékeztetnek, csakhogy kisebbek. 



Néha a békászó sasok más ragadozó madarak elhagyott, üresen álló 

 fészkeit foglalják el. 



A békászó sas 22—24 napig üli fészkét. A fiókák szárnyraszabadu- 

 lásuk után az öregek példáját követve, főleg mezőkre, rétekre járnak s 

 az erdőbe inkább csak alvásra látogatnak vissza. Viselkedésében, élet- 

 módjában hasonlít az ölyvhöz, csakhogy mégis ügyesebb mozgású. Hangja 

 hují, huí vagy hief, Jiieh. A nagy békászó sas hangja inkább jef,jef,jef. 

 A telet nem töltik nálunk, legföljebb egyesek, s már szeptemberben, októ- 

 berben elköltöznek s márczius vége felé térnek vissza — néha előbb is — 

 az országos középnap szerint: márczius ,W — április ^. közt. 



Élelme : tavaszszal főleg roppant sok békát (Rana temporaria) emészt 

 el s egyébként is mindig kedvencz csemegéje az, de gyíkokat, apróbb 

 madarakat, vizivadat is sokat pusztít, úgy egeret, ürgét, hörcsögöt, süldő 

 nyulat. A baromfira is reájár s lúdlegelőkről a kis libákat elcsenegeti. 

 CsATÓ J. egy Ízben kinőtt gyöngytyúk hátáról riasztott el egyet. Nagyobb 

 rovarokat, tücsköt, sáskát, sőt gilisztákat és hernyókat is eszik, szükség- 

 ben dögre is száll. Egérszaporodáskor, mikor nyilvánvaló, hogy az ártal- 

 mas állatkákat fogyasztja, helyileg és abban az időben hasznos de külön- 

 ben se tesz valami számbavehető nagy kárt. 



A TÖRPE SAS. 



Aqu'da pennata (Gm.) Í788. 



[Falco pennatus Gm. — Aqiiila minuta Brhm. — Butaetiis pennatus Blytii. — 

 Nisaetus pennatus Hodgs. — Spizaétus milvoides Jerd. — Hiraetus pennatiis 

 Kaup. — Aquila longicaudata Heugl.] 



Jegyei: ölyvnagyságú vagy kisebb; hosszú csüdje és gatyája igen 

 feltűnő; a hat első evező külső széle szűkített; az öregek vállán feliér 

 folt; a fark nem sávos, majdnem egyenesen elvágott hegyű. 



I^eirása. Általában kétféle színbeli eltérésben fordul elő s azért 

 még nem régen két fajt különböztettek meg: az Aquila pennata 

 GM.-t, melynek homloka, kantárja, alsó teste sárgásfehér, barna szárfol- 

 tokkal, a tarkója rozsdás, háta barna, világosabb szegésekkel és némi 

 fénynyel, a szárnyon két elmosódott esik, a fark sötétbarna, alul szűr- 



