XXVI. CSALÁD. SÓUrOMFÉLÉK. 421 



kf's. Iirjyt' viln^'os])arna szoiiéssel. Azután az Aquila )n'uiut(i Brhm.-I, 

 iiiclyin k kje és tarkója sötétl>arna. rozsdavörösbe hajló sötét szárfoltok- 

 kal, alsó teste sötétbarna vairy kavés/.ínü. alig kivehető foltozással, háta 

 szintén sötétbarna. A (inhiltií; e ket színváltozat szerint alul vagy világos 

 i()zs(lal)arn;ik vaiív sötétebb barnák, de fehér vállfoltjuk nincs vagy alig 

 látszik. A farkon többnyire 3 — 4 harántsávoly. A csőr hamvasszürke, 

 kaiiii)ója fekete, a szem sái-uáshaina. a viaszhártya és lábujjak sárgák. 



Mértéke: //. 453 -4U :i ; Sz. 35-4— 36-7: f. 20— ^09; L. 6*3— 95; 

 (Ix. 3*:2— 3'4 cm. 



Közép-Európa melegebb vidékein, úgy délfelé, Nyugat-Ázsiában Indiáig 

 honos. Költözködéskor Kszak-Afiikái)an is megfordul. Leggyakoribb a 

 Balkaii-télszigeten. Dél-Oroszországban. Hazánkban nem ritka, de azért 

 sruril)ben még sem találkozunk vele, mert nem valami feltűnő madár s 

 gyakran ölyvvel vagy más ragadozóval tévesztik össze. Különösen a 

 lapályban elterülő erdőségeket lakja; a középhegységben szintén előfor- 

 dul, főleg a rónával, vizes helyekkel határos részekben. A Fruska-gora 

 JK-Liységben közönséges. A ligetes, rétekkel váltakozó szálasokat leginkább 

 látszik kedvelni. Hazánkban legelőször Lázár K. gró. 1861-ben a szász- 

 városi erdöszéleken találta 3 — 4 párban fészkelve. Más ragadozó madarak 

 elhagyott fészkét szereti elfoglalni s csak ha nem akad, épít maga erejé- 

 ből, még pedig aránylag nagy fészket, melyet friss lombokkal szokott — 

 úgy. mint sok inas ragadozó s főleg a sasok — kirakni.* Április végén 

 és május elején kotlik, rendesen két tojást tojván, melyek inkább szabá- 

 lyi is. Kivid tojásalakúak. mint gömbölyűek, fénytelen zöldesfehér alap- 

 oz ín üek. vörösesbarna vagy vörösesszürke foltozással, rajzolatokkal. Néha 

 igyszínüek is akadnak. 



Tojásmérték: H. 53—60. .S-. 42—46 mm. 



Hím és tojó fölváltva, három hétnél valamivel tovább, ülik a tojásokat, 

 tiókáikat igen féltik s bátran védelmezik. Fészkök tájára tévedő nagyobb raga- 

 dozó madarakat, sasokat is megtámadnak. Hangja, mint különösen Rezső 

 trónörökös kiemeli, igen szép hangzású s inkább valami éneklő madárra 

 emlékeztet, mint sasra, fütyülő til-tü-tatiUü vagy éles kei-kei Daczára, 

 hogy a legkisebb sasunk, mégis vérengző és vakmerő ragadozó. Leg- 

 inkább apró madarakkal, gyíkokkal, kisebb emlősökkel táplálkozik. A ki- 

 sebb szárnyas vadnak veszedelmes ellensége, mert nemcsak ültében, 



* Ezt talán azért teszik, hogy a régi korhadó, ronda fészek tetejét elfödjék s a piszkot be- 

 takarják. Almást barátom úgy vélekedik, hogy a fészekben kifejlődő sok élősködő ellen védekez- 

 nek így. 



