XXVI. CSALÁD. SÓUOMFÉLÉK. 427 



hártyája élénk sárgásvörösek (öregeknél majdnem vörösek), karmai fehé- 

 res tövüek. hegyük szarubarnás; szárnya hegyes, hosszú, az első evező 

 hegye belül 3 — 4 cm.-nyi hosszúságban szűkített. (L. I. köt. :2. kép.) 



Leírása, üreg ftim: egészben palaszürke; legsötétebb a fej, szárny- 

 fedők és fark ; az evezők szárai feketék, különben fehéres hamvúak (mint 

 a friss szilván) ; a czombok és farkalja élénk gesztenye vörös. A tojó egé- 

 szen más ; pofafoltja feketés ; homloka sárgásfehér ; torka, nyaka, nyak- 

 oldalai ngyanily színűek; fejteteje és tarkója, úgy a nyak hátulja sár- 

 irás rozsdavörös ; a tarkó táján finom feketés szálfoltok ; a hát és 

 -zárnyfedők és a fark hamuszínű alapon, mely a hát elején rozsdás, szá- 

 mos harántcsíkkal sávolyozott, a tollak szára fekete, legszélesebb a fark 

 végén álló sáv; az evezők hamuszürkék, belső félők fehér, kerülékalakú 

 foltokkal ; az alsó test alapszíne sárgás rozsdavörös (néha rozsdás árnya- 

 latú fehéressárga s ekkor a fejtető is ilyen) feketebarna hosszanti foltokkal. 

 A fiatalok is különböznek az öregektől s hasonlítanak a törpe sólyom 

 (Falco merillus) tojóihoz és fiataljaihoz ; felül barnák, rozsdás tollszegések- 

 kel, alul sárgásfehér alapon erős sötét hosszanti foltokkal. 



A csőr töve sárga vagy narancssái-ga, kampója kékesszürke és feke- 

 tés hegyű; szemei barnák. 



Mértéke: H. 26—30; Sz. 22-5— 24-2; F. 11-7— 138; L. 2-8—3; 

 Cs. 1*7— 1 '8 cm. 



Ezt a vércsét, mint ritkaságot. Angolországban, Németországban, 

 söt Finnlandban is találták már ugyan, igazi hazája mégis Délkelet- 

 Európa és Nyugat-Szibéria. Különösen Oroszország déli részeiben igen 

 számos. Újabban, úgy látszik, északabbra is terjed, mint számos meg- 

 figyelés tanúsítja. Kelet-Szibériában a Cerchneis vespertinus amurensis 

 Radde helyettesíti, melynek szárnyalja fehér. Nálunk az alföldi vidékeken, 

 különösen vízgazdag területek « homokerdeiben », nagyobb fasoraiban, 

 angol kertjeiben igen gyakori. Ott, hol varjuk, szarkák szívesen fészkel- 

 nek — mint ákáczosokban is — legőrömestebben tanyázik. Mint költöz- 

 ködő későn érkezik hozzánk, ápril végén, május elején, az országos 

 középnap szerint: április W-mi.^ Költözködéskor, valamint nálunk tartóz- 

 kodása alatt is, ritkán látni egyedül, mert kiválóan társaságszerető, kisebb- 

 nagyobb csapatokban járó madár. E mellett jámbor, bizalmas. Szép lát- 

 vány, a mikor csapatban, rügyedző, még nem leveles akáczfára telepszenek 

 s úgy üldögélnek ott a tarka tojók, meg az egyszínű hímek, hogy az ava- 



* Van egy adatunk: 1890 márczius 31. Hegykő (Fertő) dr. Madarász GYutÁtól, a mi biztosan 

 megfigyelési hiba s ezért nem vehető tekintetbe. 



W 



