XXVII. CSALÁD. BAGOLYFÉLÉK. 439 



.MéHéke: //. 57—64-5; Sz. 46—48; F. ^24-^28; L. 7—8-5; 

 Cd. 4' 1—4-7 cm. 



Majdnem egész Európában fel a magas északig, úgy Észak-Afriká- 

 ban (főleg az Atlasz-hegységben) és Ázsiában Khináig terjed. Az északi 

 buhúk általán világosabb, fehéres és szürkés alapszínüek, a déliek söté- 

 tebbek. Közép-Ázsiában, de már délkeleti Oroszországban is világosabb, 

 és nagyobb fajtában él (Buba buba turkomayius Evers. 1835.). Magyar- 

 országban részben sziklás, szakadékos hegyi erdőkben, részben a Duna- 

 szigeteken és ősiigetekben tartózkodik. Leggyakoribb Felső-Magyarország- 

 ban a Kárpátokban, úgy Erdélyben és az Al-Duna mellékén. Nálunk 

 állandó madár, legföljebb a meddők és még nem ivarérett példányok 

 kószálnak el. Az erdőből néha a mezőkre is kilátogat. A Velenczei tó 

 partján egy ízben — éppen vadászni indultunk — a halászok fogtak 

 egyet, Csalán (Fehér m.) a lovasberényi erdők közelében, 1898 októberben 

 is látták. Faodukban, sziklarepedésekben, magas földpartok üregeiben s 

 elhagyott nagyobb ragadozómadár-fészkekben, néha azonban, mint Lin- 

 DAUER Baziás táján, a « Papina dolina* -ban, észlelte, sürü aljban a földön 

 vagy levágott törzs hajtásai közt a csonkon is költ. Az Al-Dunánál réti 

 sas fészekben találtam megtelepedve.'^' Márczius végén, még inkább ápri- 

 lisban, 2 — 3 tojást (ritkán négyet) rak, melyek három hét alatt fakad- 

 nak meg. 



Tojásmérték: H. 53—63; Sz. 46—51 mm. 



A huhu nappal valami vastag ágon, odúban szunyókál s alkonyatkor 

 vadászik. Bátor, elszánt állat, mely otthona tájáról még a nagyobb 

 sasokat is elzavarja s erösebb emlősöket, őzgidákat is ragadoz sok más 

 kisebb mellett, csakúgy mint madarakat, szárnyas vadat, még pedig 

 fáczánt, fajdot, foglyot, fürjet. Ha mást nem kap, megelégszik nagyobb 

 rovarokkal, békákkal, gyíkokkal, kígyókkal is ; Pausinger pisztráng lopáson 

 is érte. Nyulat, ürgét, hörcsögöt és egeret különösen sokat pusztít, úgy 

 varjukat is. Földes J. Palánka vidékén megfigyelte, hogy a vizi patkányokat 

 (Arvicola amphibius) különösen pusztítja s így bizonyos helyi hasznot 

 is tesz. LiNDAUER Baziás körül a buhúfészkeknél legtöbbször hörcsögöket, 

 patkányokat, egereket, ürgét, réczéket és más mocsári- és vizi madarakat, 

 fekete rigókat, csaláncsúcsot (Pratincola) talált. Mojsissovics szerint a Dráva- 

 fokon egy fészekaljat (Kőrös-erdőben) az öregek főleg macskabaglyokkal 

 (Syrnium aluco) neveltek föl; ugyan ő megjegyzi, hogy a Fruska-Gora tá- 



* Ertl Gusztáv erdőmesler egy 1866-ban laláll buhu fészket az utóbbi években is lakva talált. 

 Lehet, hogy egy és ugyanaz a pár tanyázott benne — 32 év ótal 



