XXVll. CSALÁU. BAGOUFÉLÉK. 441 



AZ i:kdi:i i ülesbagoly. 



Asio oius (L.) 7758. 



XII. tábla. 



I Stiix otus L. — Bubo otus Sav. — Otus asio Leach. — Otus vulgáris Flemm. — 

 O. europaíus Steph. — O. sylvestris Brhm. — Aegolius otus K. & Bl. — O. verus 



FlN.SGH.j 



Népies nevei: füiesbagol, fülesbagó, fülesbagoj. 



Jeyyei: majdnem varjú nagyságúnak látszik, mert laza tollazata 

 hosszú és dús ; főszíne rozsdássárga, feketebarna hosszanti foltokkal, fehé- 

 res, szürkés, barna és feketés apró tarkázatokkal ; a szárny és fark haránt- 

 sávolyos ; fülei feltűnők, hosszúak ; alsó teste rozsdasárgás, fehér és sötét- 

 barna foltokkal, utóbbiak gyakran kettős kereszt alakúak; a lábakat a 

 karmokig fehéres rozsdasárga tollazat borítja; első evezője rövidebb, mint 

 a negyedik. Csőr fekete, szemei narancssárgák. (L. I. köt. 17. kép.) 



Mértéke: //. 33—36; Sz. 29—30; i^. 15—16-4; L. 3'9— 4á; 

 Ch. 2-3— 2-5 cm. 



Leggyakoribb Közép-Európában, észak felé a 63° é. sz.-ig; délen vala- 

 mivel ritkább. Ázsiában — főleg Szibéria délibb részein — egész Japánig 

 honos, de e világrészben nem terjed annnyira északra. Észak-Afrikában 

 szintén találták. Hazánkban nagyon közönséges, hegyi, de rónásági erdök- 

 jjen is. Tapasztalásom szerint az előhegyek ritkásabb nagy fáin, melyek 

 alatt nyir és fenyő fiatalos van, azután sürü fenyvesekben, füves vágá- 

 sokból kiemelkedő nagyobb fákon legszívesebben tartózkodik. Az erdőt 

 nem hagyja el, csak alkonyatkor, mikor a tisztásokra, nyiladékokra, 

 a közeli mezökre, rétekre huz s ide-oda röpködve vadászgat. Napközben 

 valami sürü lombú, árnyékos vén fa ágai közt, közel a törzshöz üldögél, 

 egyenes testtartással, félig csukott szemekkel. Bizonyos fákat mintegy 

 kiválaszt magának s ezen sokszor több példányt találhatunk. Nem könnyű 

 azonban észrevenni, mert színezetével csak úgy mint alakjával, roppantul 

 hasonlít valami csonka ághoz s ügyesen alakoskodik. Nem valami vad, 

 mert az ember a fa alatt állhat, mégsem repül el, mintha csak érezné, 

 hogy biztonságban van. Néha azonban — valami nagyobb zajra — mégis 

 szárnyra kap s ekkor vesszük csak észre. Nem repül messze, hanem a 

 szomszéd fák egyikére telepszik s ha utána megyünk gyakran tapasz- 

 talhatjuk, hogy furcsa fejmozdulatokkal, pislogásokkal méreget a magasból, 

 de nem igen gondol menekvésre. Ha az időjárás nem túlságos zord és 

 táplálékhoz juthat, egyesek mindig nálunk telelnek, javarészök azonban 



Cliernel : Mcujyarorszúg madarai. II. ^^ 



