442 IX. REND. RAGADOZÓK. 



októberben, novemberben elköltözik s csak márcziusban tér vissza, ügy 

 látszik azonban, hogy kemény madár, mert az utóbbi évek szigorú, hó- 

 gazdag telein is egy-kettőt mindig láttam. Költözködéskor nagyobb társa- 

 ságokban jár, de nem olyféle csapatban mint a fogoly, vagy a házi- 

 galambok, hanem laza kötelékben, mintha csak véletlenül kerültek volna 

 össze s egyik a másikról alig vesz tudomást. Szalonka hajtásokban 

 egy-egy sűrű füves vágásban gyakran láthatunk ilyen uti társaságot: 

 10 — 20 darab suhan át egyenként rövid közökben a nyiladékon. Sza- 

 lonka-lesen is észlelhetjük többször, hogy a besötétedéssel egyszerre 

 csak 4 — 5, sőt 10 — 15 darab is lassú szárnyalással megjelenik a vágás 

 fölött, egyet-kettőt csavarognak, azután eloszlanak, a tisztásokon, utakon, 

 erdőszéleken röpködve, élelmet keresve. 



Párosodásuk ideje márczius végére esik, mikor is szorgalmasan szól- 

 nak hui, hui, hul, hangon vagy pedig huúg, hulmg formán « huhognak)), 

 valami vágás fölött repkednek s szárnycsattogtatva igyekeznek válasz- 

 tottjuk figyelmét magukra vonni. Fészket nem építenek, hanem elhagyott 

 varjú-, örvösgalamb- vagy mókusfészkekbe rakják le 4 — 6, ritkán 7 fehér 

 tojásukat s három hétig kotolják. (XXXIX. tábla.) 



Tojásmérték: H. 38-42; Sz. 31—34 mm. 



Élelmük főképpen különféle egérfajokból áll, de nagyobb rovarokat, 

 békát, vakondot is megesznek, sőt megszorulva egy-egy madarat is elkap- 

 nak. Télen szeretnek a szérűskertek közelében telepedni — különösen ha ott 

 sűrű ágú fákat vagy még inkább fenyőket találnak — hogy a kazalok körül 

 tartózkodó egereket falatozhassák. Tapasztalásból tudom, hogy az Ínséget 

 szenvedő s szintén a kazalok közelébe húzódott kiéhezett fogolyra is 

 reá vetette magát a fülesbagoly; de ezt a vétkét elnézhetjük, mert csak- 

 ugyan olyan elbírálás alá esik, mintha koplaló ember elé, ki a sárga- 

 répát nem szereti, ezt az ételt tálalnánk. Velenczén, 1894/5 telén, egyik 

 fenyőcsoportban, tavaszig tartózkodott néhány fülesbagoly s élelmök meg- 

 emészthetetlen részei, melyeket hosszúkás gombóczok alakjában szoknak 

 kiökrendeni, oly mennyiségekben feküdtek a fák alatt, hogy vékaszám 

 lehetett belőlük gyűjteni. Volt néhány ezer ilyen gumó. Ezeket, valamint 

 a különböző vidékekről, különböző időben lőtt és felbonczolt példányok 

 gyomortartalmát átvizsgálva, azt találtam, hogy egereken kívül más alig 

 akadt bennök. Kímélendő tehát, mert gazdaságilag egyik leghasznosabb 

 7nadarunk. Ha a vadászok holmi kihágásokat szemére hánynak, hát 

 igazuk van s érdemes is ennek említése, mint ritka kivételes dolognak, 

 de hogy ilyen szórványos, esetleges «bocsánandó bűnük » miatt csak 

 valamit is elvonjunk a gazdaságra kiválóan hasznos érdemeiből, azt egy- 



