468 X. REND. KUSZÓK. 



XXIX. CSALÁD. 

 HARKÁLYFÉLÉK. 



PICIDAE. 



Leginkább jellemzi őket sajátságos hosszú nyelvök, mely végén 

 kemény, szakás, egyébként húrszerü s nyálkás-ragadós (L. L köt. 35. kép) ; 

 csőrük kemény, egyenes, vésőszerű s többnyire hosszabb a fejnél ; az orr- 

 lyukakat a homloktollazat többnyire elfödi ; testalkatuk izmos, erős mellű, 

 nyakuk vékony; lábaik rövidek, erős, hajlott karmúak; a szárnyfedő tollak 

 rövidek. Kizárólag erdőkben, fákon tartózkodnak, némelyek a földre is 

 leszállnak. Odvakban fészkelnek s fehér tojásokat raknak. Begyük nincs s 

 főleg rovarokból, ritkán magvakból álló táplálékuk egyenesen a gyomorba 

 jut. Szólásuk éles, többször egymásután ejtett azonos hangokból áll. A jel- 

 jemző nemek fatörzseken kúszva, élelmöket csőrükkel kopogtatják, vág- 

 ják ki. 



A. ALGSALÁD. 

 NYAKTEKERCSEK. 



JYNGINAE. 



Kis, verébnél valamivel nagyobb termetű, nem kirivó színű, lágyabb 

 tollazatú, nem igen vésős, inkább egyenes, hegyes csőrű madarak. Orr- 

 lyukaik a csőroromhoz közel feküsznek s nem tollal borítottak, nyilasuk 

 sem oldalra, hanem fölfele irányul; az első evező elkorcsosult. Csendes, 

 elvonult életmódot folytatnak, csak hangjuk árulja el hollétüket. 



94. NEM. 



NYAKTEKERCS. 



JYNX L. 1758. 



Csőrük alig fejhosszú; harmadik evezőjük leghosszabb; a szélső 

 farktoll rövidebb vagy oly hosszú, mint az alsó farkfödök ; nyelvük végén 

 kis, kemény, lándzsaszerű hegyesedés van, mely rövidebb, mint a har- 

 kályok szakás nyelvhegye. Rendes alakú fehér tojásaikat — még pedig 



