XXIX. CSALÁD. HARKÁUTFÉLÉK. 469 



meglehetős nagy fészekaljban — odvakba, üregekbe rakják. Főleg kertekben, 

 gyümölcsösökben, erdőszéleken tartózkodnak, ágakon üldögélnek s tolla- 

 zatúkkal alakoskodnak. 



A NYAKTEKERCS. 



Jynx torquilla L. 1758. 

 XUI. tábla. 

 [Yunx torquilla L. — Picus jynx Páll. — Jynx punctata, arborea Brhm.] 



Népies nevei: tekerincs (Dunántúl); nyakforgató; nyaktekergetö. 



Jegyei: pacsirta nagyságú, szélesebb farktollú; torka agyagsárgás, 

 finom barnásfekete hullámvonalakkal; egyenesen elvágott, 12 tollú farka 

 halvány hamuszürke, egészben fekete fröcscsökkel és hat, csipkés szélű, 

 fekete hai'ántsávolylyal ; a tarkótollakat üstökösen fel tudja borzolni. 

 Tollazatának szine némileg a lappantyúra emlékeztet, de szürkébb. 



Leirása. Felül szürke alapszínen barnás, fehéres, nyílhegyszerü 

 feketés foltokkal, a lehető legtarkább rajzolatokkal s egészben tömérdek 

 fröcscsenéssel ; tarkójától háta közepéig, úgy hosszú válltollain is, kirivó, 

 nagy fekete foltok; szeme mögött szintén sötétebb folt; alsó teste szür- 

 késfekete, nyílhegyalakú, feketésbarna foltokkal ; az evezők rozsdás foltok- 

 kal. A tojó és hím nem különbözik s a fiatalok sem sokat. Csőr barnás- 

 szaruszínű; szemei sárgásbarnák; lábai szennyes barnasárgák. 



Mértélie: H. 15-9— 16-5; Sz. 8-3— 8'6; F. 6-5— 67; L. 1-9— 21 ; 

 Cs. 1*3 cm. 



Közép- és Észak-Európában honos, Skandináviában a 62° é. szél.-ig; 

 Ázsiában nem terjed ily magasra, de Szibérián keresztül Japánig, Kam- 

 csatkáig észlelték. Költözködő madár létére a telet Észak-Afrikában tölti. 

 Nálunk némely helyen, főleg előhegységekre dülö gyümölcsösökben, kertek- 

 ben, kultivált, de odvas fákban is bővelkedő völgyekben igen gyakori, ellen- 

 ben nagy erdőségekben, pusztább vidékeken ritka vagy egészen hiányzik. 

 Az országos középnap szerint: április 14-én érkezik hozzánk s jelentkezését 

 vércseszerű hangos kji-kjí-kszji-ksjzi-szji kji-kjü-kszjü-kszjü-szjü folyton 

 emelkedő szólásával — mely legjobban e szótagoknak, fogainkon át való 

 fütyülésével utánozható — árulja el magát. A madarat nem igen látjuk, 

 de ott, a hol szívesen költ, párosodása szakában mindenfelé hallhatjuk 

 ezt a sajátságos énekét. A hivogatásra rendesen felelget, sőt elénk száll 

 valami vastagabb faágra s ekkor bizonyára csodálkozni fogunk, minő 

 jelentéktelen semmit sem mondó szárnyas, melynek megjelenése, úgy 



