470 X. REND. KUSZÓK. 



mondhatnám, aránytalan a hangjához. A mozdulatai is furcsák, bolon- 

 dosak, mert hol fejét forgatja, nyakát majd kicsavarva, hol meg ellapul 

 az ágon s kigyószerüen nézeget. Kifejezése e közben folyton változik; 

 szinte fintorgatja arczát, meregeti szemeit, felborzolja üstökét s olyan 

 mókázást visz véghez, hogy önkénytelenül nevetésre fakaszt. Ez a hóbor- 

 tossága akkor éri tetőfokát, ha párjának tetszeleg s hívatlan udvarló is 

 közeledik választottjához; vagy pedig ha megfogjuk. 



Fakéreghez hasonló színezete, vércseszerü szava és magatartásának ez 

 a furcsasága — tehát az alakoskodás különfélesége bizonyos visszataszító, 

 ijesztő modorral egyesülve — legerősebb fegyverei a lét küzdelmében. 

 Április végén s főleg májusban költ. A faodvak gyérültével s abban a ver- 

 senygésben, melyet egyéb odúban fészkelők alkalmas otthonért folytatnak, 

 sokszor annyira rövidséget szenved, hogy csak nehezen talál magának való 

 fészkelő helyet. Szereti ugyanis a nagyobb bejáróval biró lyukakat, de szük- 

 ségben elhagyott harkálytanyákba is beveszi magát, sőt, mint többször 

 tapasztaltam, fali üregekben, nem túlságos szűk repedésekben is családot 

 alapít. Megesik, hogy a tojó már érett tojásait kénytelen lerakni, mielőtt 

 még alkalmas fészkelő helye került volna. Ilyenkor néha az odúkban fész- 

 kelő kisebb madarakat, melyek már megtelepedtek valahol, kiszorítja 

 fészkükből s bitorolja otthonukat. Sőt egymás közt is küzdenek a lakás- 

 kérdés dolgában. Egy izben április közepén egy nyaktekercs, bizonyos 

 tétovázás után, belebujt szőlőm egyik odvas szilvafájába; ezt látva, hamar 

 befogtam a lyuk nyilasát, de ugyancsak ámultam, mikor kezemet elvéve, 

 nem egy, hanem három darab repült ki onnét. 



Fészekalja 7 — 12 fehér tojásból áll, melyet a tojó két hétig kotol. 



Tojásmérték: H. 19-6—21; Sz. 15-2— 165 mm. 



Életök javát ágakon töltik, a földre szintén gyakrabban szállanak, 

 repkedni azonban nem igen szeretnek s csak kényszerűségből, kisebb 

 távolokra szálldosnak, kissé surrogó, elég gyors s némileg harkályosan 

 hullámzó repüléssel. Fő tápláléka hangyákból, hangyatojásokból és rova- 

 rokból kerül ki; előbbieket hosszú nyelvével szigonyozza, de nem szúrja 

 meg zsákmányát, hanem ragadós nyálkával bevont nyelvével — mintegy 

 lépvesszővel — szedi fel. 



Az a tulajdonsága, hogy szükség esetén más hasznos madárkákat 

 elver fészkeikről, nem esik igen rovására, mert kivételesen teszi. Alkal- 

 mas fészkelő ládikákkal ezen segíthetünk is, s meg is érdemli, hogy 

 segítsünk rajta, mert jámbor, ártalmatlan madár, sőt hasznos. 



Szeptemberben távozik el telelésre. 



