474 X. REND. KUSZÓK. 



olyan, mint a hím, csakhogy nincs vörös tarkó foltja s így feje egészen 

 fekete. A fiatalok fejtetején négyszögletű vörös folt s hasoldalaikon egyes 

 sötét szárfoltok vannak. Hasonlítanak némileg a közép fakopáncshoz 

 (Dendr. medius), de fejők kevésbbé vörös, alsó testök nem oly foltozott, 

 termetök nagyobb s farkaljuk nem rózsapiros. 



A szerint, a mint a lombos fajú erdőségekben vagy fenyvesekben 

 tartózkodnak: alsótestök alapszíne is fehérebb vagy barnásabb. A mi 

 fehérmellű példányaink igen hasonlítanak már a kelet-szibériai Dendr o- 

 copus major eissa Páll. fajtához, mely ott a rezgő nyárfákon él, noha 

 fehér vállfoltjaik valamivel kisebbek s szélső farktollaik töve feketébb ; 

 a barnásak ellenben néha közelednek a Kaukázusban előforduló sokkal 

 sötétebb, majdnem gesztenyebarna alsó testű Dendrocopus major poelzayni 

 BoGD. fajtához."*' 



Mértéke: H. ^23-9— 25-2; Sz. 13-8—14; F. 8-4—9; L. ^23— Í2-6; 

 Cs. 2-6-2-8 cm. 



Európában fel a Sarkkörig s Ázsiában délibb Szibérián át Koreáig 

 fordul elő; körülbelül ő a legközönségesebb harkályfaj. Délen valamivel 

 ritkább ugyan, de nem hiányzik Spanyolországból, Olaszországból, Kis- 

 Ázsiából sem. A mi vén, odvas fajú erdőinknek is — kivált ha fenyők- 

 kel kevertek — jellemző, gyakori jelensége. A gyümölcsösökben, geszte- 

 nyésekben, ligetekben egyaránt szívesen tartózkodik, valamint kertek- 

 ben, vagy az erdő mélyében; hegyvidék és lapály között sem válogat. 

 A kóborló czinegékből, fakúszókból, csuszkákból álló vegyes rajoknak, 

 ő is, mint fajtársai, rendes kísérője s munkás tagja. Igazi harkálymódra 

 felkúszik a fatörzsekre s — majdnem tövüktől hegyig — kisebb szökke- 

 néseket téve végig kutatja azokat; a kéreg repedései közül, a korhadó 

 helyekből szedegeti élelmét. Ha másként nem juthat hozzá, csőrével 

 kopácsolja ki és hosszú, szakásvégű nyelvével rántja szájába a fában 

 lappangó prédát. Gyakran nehéz munkájába kerül, míg a mélyen befura- 

 kodott álczát, bábot megkerítheti s ilyenkor el-elbámulhatunk azon a ki- 

 tartáson, erős csőrvágásokon, melyekkel a fának támad. Kemény farkával 

 neki támaszkodik a törzsnek, karmaival belekapaszkodik a kéregbe, nyak- 

 izmai pedig működni kezdenek s feje, mint egy vésővel fegyverzett kala- 

 pács, gyors egymásutánban mozog, hol jobbról, hol balról dolgozva, üre- 

 get vájva azon a ponton, a mely alatt a kívánatos falat rejtőzik. Közbe, 

 mintha hallgatóznék a szorgalmas « tollas ács», ide-oda tekintget, azután 



* Láttam honi példányokat, melyek a szibériai és kaukázusi példányoktól alig voltak meg- 

 különböztethetők. 



