XXIX. CSALÁD. HARKÁLÍFÉLÉK. 475 



Újra kezdi kopácsolását. Mindig nagyobb lesz a lyuk, mintha csak ember- 

 kéz, finom vésővel készítette volna, míg végre tölcsérszerü vége behor- 

 pad, mert a szunnyadó bábot vagy álczát rejtő csatornát, üreget érte. 

 A munkabért hamar felejti, kevesli is, fárad hát tovább. Némelyek szerint 

 a látás, mások szerint meg a hallás, sőt szaglás vezérli őt zsákmányo- 

 lásában. Én azt hiszem, szag után nem sokszor indul, hanem szemeivel 

 födözi fel prédáját, illetőleg azokat a helyeket, a hol valamit találhat; a 

 hallás meg bizonyára abban segíti, hogy a kopácsolás kongó vagy kemé- 

 nyen eső hangjából megtudja, érdemes-e a fáradság vagy nem? Olyan- 

 formán tesz talán, mint a betegjét kopogtató orvos. Hogy azután tévedés 

 is fordul elő, az bizonyos. 



Bizalmatlan madár létére munkásságát a közelből nem igen figyel- 

 hetjük meg; legföljebb, ha már érzi, hogy a következő pillanat jó falathoz 

 juttatja, férkőzhetünk közelébe s leshetjük meg. De a mint megpillant 

 bennünket, a fatörzs másik oldalára csúszik, fedi magát ; csak néha-néha 

 néz fél szemmel kikukkantva felénk, hogy ismét eltűnjék. Kerülgethetjük 

 a fát, a másik oldalra siethetünk, nem használ, mert az okos állat is azt 

 teszi, s egész bújósdit játszik velünk, hogy abban a perczben, mikor 

 teljesen kijátszani véltük, surrogó repüléssel szálljon a legközelebbi vé- 

 nebb fára. 



Nemcsak vastag fatörzseken, hanem oldalágakon is gyakran mász- 

 kál, úgy is, hogy az ág alsó felületén kapaszkodik meg ; fejjel lefelé azon- 

 ban nem keresgél. Néha, a fatetején főleg, keresztben ül s pár perczig 

 csendes, különben mindig mozgásban van s eleven, fürge természetével, 

 éles hangjával, kopogásával, czifra tollazatával nemcsak feltűnik az erdő- 

 ben, hanem azt sajátszerüen élénkíti. Kivált tavaszszal hamar elárulja 

 magát, mert párosodása szakában az a különös szokása van, hogy a fa- 

 sudár tetejéből kimeredő száraz ágakra száll s azt gyors csőrütésekkel 

 megrezegteti s így doromboló hangot támaszt. Ritkán hallani ezt a 

 dorombolást az év más szakában, mint tavaszszal s bizonyára jól sejt- 

 jük, hogy az udvarlás, tetszelgés czéljából történik. A harkálynak legfőbb 

 eszköze a csőr, egész életének kiszökő vonása a kopácsolás mestersége: 

 tehát szerelmi ömlengéseit is lényének megfelelő módon fejezi ki. Az egy- 

 hangú tarrrrrr vagy karrrrrr dorombolást néha messze csengő hangjával 

 is kiséri, melyet azonban sokkal inkább fára való kúszás közben hallat, 

 minden szökkenéssel egy-egy rövid csükk, tcsikk vagy tyükk szótagot mond- 

 ván. Egymást kergető párok azután rekedtes kregregregre forma lármával 

 repkednek. Általában nem oly neszes, ritkábban szóló, mint fajtársai, de 

 annál szorgalmasabb doromboló. 



6Ü* 



