476 X. REND. KUSZÓK. 



Habár megjelenése szép, s valódi éke ő az erdőnek nyáron és télen 

 egyaránt, mégis lényében valami bárdolatlanság, szögletesség jelentkezik. 

 Nem annyira kedves, mint inkább különös, friss, bizonyos fokig szem- 

 telen, akár egy üde, természetes, ki nem nevelt, jó indulatú, de idegenektől 

 félő gyermek. Látszólag bizonyos félszegség, hirtelenség, szélesség is 

 egyéni bélyege; s jól írja egyik élesszemü megfigyelő: « Nincsen szalon- 

 képes finom modora, mert szokásai megegyeznek az erdőben munkálkodó 

 szénégetők és favágók szokásaival.* 



Kora tavaszszal — márcziusban — a csatangoló élettel kezdenek 

 felhagyni, bizonyos állandóan megválasztott területrészre telepszenek, 

 sűrűen felhangzó dorombolásukkal jelezve ébredő szerelmi érzelmeiket. 

 Féltékenyen őrzik megállapítandó otthonuk táját, idegen harkályt nem 

 tűrnek annak közelében, s annyira szemfülesek, hogy dorombolásukat 

 utánozva, magunkhoz csalhatjuk, mert vetélytársat sejtenek bennünk is. 



Négy-öt fehér tojásukat önmaguk készítette, mértanilag is szabályos 

 köralakú bejáró lyukkal biró faodvakba rakják. Nemcsak puha fákba váj- 

 nak ilyen mesterséges üregeket, hanem keményekbe — mint például 

 tölgybe — is. Egészséges fákat azonban nem igen bántanak s inkább azokat 

 választják, melyek korhadt belűek, podvásodók. Rendesen több fán pró- 

 bálják meg a munkát, de félbe szakítják s a legalkalmasabbon fejezik be. 

 A fészek egészben csak néhány faszilánkból, forgácsból áll s a földszine 

 fölött 2—12 méternyire van. A bejáró lyuk csak akkora, hogy éppen 

 bebújhatnak, de a belső üreg alja 20 — 30 cm.-nyire fekszik a nyilas alatt. 



Tojásmérték: H. 23-24-3; Sz. 19—20-5 mm. 



A szülők ebben a fáradságosan készített lakásban — melyhez hasonló 

 hálótanyákat is szoktak ácsolni — egymást felváltva 14 — 16 nap alatt 

 költik ki furcsa, nem valami bizalmat keltő fiókáikat. Nekik azonban így 

 is szépek, kedvesek és drágák. Aggodalmasan gondjukat viselik s rop- 

 pantul féltik őket. Ha fészköket háborítjuk, meggyőződhetünk meleg oda- 

 adásukról; siránkozva, jajgatva repkednek a fészkes fa körül, hol ide, 

 hol oda szállnak, besurranak a faüregbe s ott benn is hallatják pana- 

 szukat. 



Miután a fiókák teljesen megerősödtek, anyányiak lettek s eltanul- 

 ták öregeik mesterségét, szétválik a fészekalj, mert természetök nél- 

 külözi a társas hajlamokat. Mindegyik a maga útján keresi boldogu- 

 lását. Még ősztől tavaszig, a kóbor czinegecsapatoknoz szegődve, sem 

 társulnak ez idegen fajú munkásfeleikhez, hanem csak közéjük elegyed- 

 nek, a nélkül, hogy velők sokat törődnének. 



Tápláléka különböző rovarokból, bábokból, álczákból, hernyókból, 



