XXIX. CSALÁD. HARKÁLYFÉLÉK. 477 



férgekből, kukaczokból és magvakból kerül ki. Tapasztalataim szerint az 

 utóbbiakat főleg őszszel, télen és tavaszszal eszi, vagyis mikor az állati 

 eleség szűkebben akad. Különösen a fenyők — kivált a szurkos fenyő — 

 magvait szereti. A tobozokból leggyakrabban úgy szedi ki csemegéjét, 

 hog>' azokat egészben letöri s valami villás faág közé ékeli. Vannak fák, 

 melyeket következetesen felkeres s mindig a megfelelőnek bizonyult ág- 

 villába hordja a tobozokat, kényelmesen, ügyesen kopácsolva ki tartal- 

 mukat. Megfigyeltem, hogy eg>' nag}^ fakopáncs egész télen nap-nap után 

 egy ilyen « ebédlő fán» költötte el a szomszéd fenyőkről kerülő tobozok 

 gyümölcsét. Sáfárkodásának maradványai természetesen egész halmazzá 

 növekedtek a fa tövében. 



A harkályok gazdasági jelentősége. Lássuk már most gaz- 

 dasági szempontból, micsoda értéket tulajdoníthatunk a harkályok műkö- 

 désének? S mivel a különböző fajok életmódja, majdnem megegyező, e 

 helyen összefoglalóan akarom megítélni az egész « harkálykérdést », termé- 

 szetesen a mi viszonyaink szemmel tartásával. 



Hogy harkálykérdés egyáltalán felmerült, azt nemcsak egyes erdő- 

 gazdáknak és erdészeknek, kik főleg a fák megvagdalását, megrontását 

 hozzák fel ellenök, tulajdoníthatjuk, hanem leginkább Altum B. dr. ebers- 

 waldei erdészeti akadémiai tanár vádiratának, melyet 1878-ban a har- 

 kályok erdészeti jelentősége tárgyában megirt* s máig is védelmez. 

 E munka megjelenéséig az ornithologusok szinte egyértelműen mind abban 

 a nézetben voltak, hogy a harkályok kiválóan hasznos madarak s az erdő- 

 nek igazi védelmezői, mert temérdek farontó, erdészetileg igen káros 

 rovarokat pusztítanak. Ez általános felfogást Altum alapjában megingatta, 

 mert vizsgálatainak és tanulmányainak végeredményét következő tételek- 

 ben foglalja össze: 



«A harkályok működése gazdasági szempontból véve haszontalan; 

 hasznuk alig észrevehető kevés; a legtöbb, erdészetileg legfontosabb káros 

 rovar pusztításait nem akadályozzák meg, egyes idetartozókat meg- 

 támadnak ugyan, de többnyire oly későn, mikor már elhatalmaskodtak s 

 így a csapást csirájábari nem fojtják el ; gazdaságilag sokkal károsabbak, 

 mint hasznosak.* 



Kemény sors érhetné ezek után a mi favágó madarainkat; szeren- 

 csére azonban akadt védőjük is, még pedig nem is egy, hanem tekin- 

 télyes ornithologusok egész sora.-^'-^' Bizonyos az, hogy a tudós tanár úr 



* Dr. B. Altum: Unsere Spechte und ihre forstliche Bedeutung (Berlin 1878. 1—90. 1.) 

 ** Altl-m munkáját legbehatóbban czáfolta E. F. Homeyer : Die Spechto und ihr Werth in 

 forslliclier Beziehung. (Frankfurt a/M. 1879. 1—35. 1.) 



