482 X. REND. KUSZÓK. 



fákat bántják, hanem a fiatalokat és egészségeseket is, nyilván tévedésből 

 vagy pusztán kutatgatva. Sőt van egy sajátságuk, melynek okát bizton- 

 sággal még nem tudjuk,-^ t. i. hogy egészséges, fiatal, sima törzsű fákra 

 előszeretettel szállnak s azt gyűrűsen körülkopogtatják, miáltal néha a 

 fatörzsön nagy dudorodások (mintha egy vastag kigyó tekerődzött volna 

 reája) vagy kigyóalakú apró lyuksorozatok keletkeznek s ekként a fát 

 elbetegítik, elértéktelenítik. 



4. Távirósodronyok póznáit, deszkaházakat, kerítéseket, padokat, 

 méheseket, ablakfákat stb. is — rovarokat keresgélve — megrontanak, 

 lyukakat vagdalván reájuk. 



Ellenvetéseimet a következőkben kivánom összefoglalni: 



A hazai viszonyokat szem előtt tartva, megfigyeléseim szerint fész- 

 kelő és háló üregeiket majdnem kizárólag csak beteg, belül podvás, 

 korhadó belű fákba készítik s azon ritka esetekben, mikor egészséges 

 fában akarnak fészkelni, mindig puha fajú s így értéktelenebb fajokat, pl. 

 nyárfákat, fűzfákat stb. támadnak meg. De munkájukat ezeken nem 

 fejezhetik be, mert a fa belsejében már alakjuknál fogva sem képesek 

 megfelelő mély lyukat, azaz csövet ácsolni. Azon kívül, még ha ilyen 

 kevésbbé értékes fákban félbe maradt odúkat vájtak is s azok későbben 

 kikorhadnak, csupán csak látszólagos kárt tesznek, mert a közvetetlen cse- 

 kély kártételt többszörösen feléri az a tetemes közvetett haszon, a mit 

 az által szereznek, hogy a fészkelő helyekben szükséget szenvedő, odvak- 

 ban költő hasznos madaraknak (ilyenek: a csuszka, czinegék, fakúsz, 

 seregély, légykapók, szalakóta, babuta stb.) megfelelő otthont készíte- 

 nek. Élelemkereséskor elkövetett ácsmunkájuk szintén nem érdemel ke- 

 mény szót. Azok a rovarok, melyekhez kopácsolás útján jutnak, java- 

 részt betegeskedő, korhadó fákban élnek, noha esetleg a fák külseje ezt 

 még nem árulja el. Ez utóbbi esetben a rendes erdőgazdának még úgyis 

 használnak, hogy figyelmét a kivágandó fára felhívják. 



De hiszen nemcsak beteg, hanem ép, egészséges fákat is — bár 

 ritkábban — megtámadnak, össze-vissza kopogatnak, akár azért, hogy 

 fanedvet szívjanak, akár merő tévedésből, mondhatják a harkályok vádlói. 



No hát igen, nem is tagadjuk; csakhogy bebizonyult, hogy ezt 

 korántsem mindegyik teszi, hanem bizonyos példányok, melyek egyes 



* BoDEN főerdész (Dankelmann's Zeitschr. IX.) és E. F. Homeyer (Die Spechte und ilir Werth 

 in forstl. Beziehung 31. I.) azt hiszi, hogy a harkályok a fák friss nedvét szívják, iszszák ; ellenlien 

 Altum csupán i'ovarok után való meddő kutatgatást lát benne s megjegyzi, hogy — mivel tapasztalat 

 szerint mindig bizonyos feltűnő, egyes vagy kisebb csoportokban álló egészséges fákra szoktak szállni — 

 a fa kérge némileg ingerli őket s kihívja kíváncsiságukat. Ezt hiszi Marsiiall is (Die Spechte 13. 1.) 



