XXIX. CSALÁD. HARKÁLYFÉLÉK. 485 



Leginkább a közép és magas hegység erdeit lakja, különösen tiszta, 

 vagy fenyőkkel váltakozó, bükkösöket. Télen a síkságba, ligetekbe, gyümöl- 

 csösökbe is lehúzódik. Tölgyesekben ritkán fordul elő ; egy izben Kőszeg 

 mellett Velemnél (Vasm.) gesztenyésekben fészkelt egy pár. Többször 

 találkoztam vele a borsodi « Bükk » -hegységben. Erdélyben Gsató J. sze- 

 rint, ha nem is közönséges, mégis gyakrabban szem elé kerül. Felső- 

 Magyarországban (Zólyom-, Árvám.) gyakoribb. Április második felében 

 költ s fészekalja három, ritkán négy, fehér tojás. 



Tojásmérték: H. 24—24-8; Sz. 19-5— 208 mm. 



Több megfigyelő azt írja, hogy viselkedése nyugodt, nem feltűnő; 

 én ellenkezőleg sokkal élénkebbnek mozgékonyabbnak ismerem, mint az 

 előbbi fajt. Hangját is gyakrabban hallatja. 



A KÖZÉP FAKOPÁNCS. 



Dendrocopus medius (L.) i758. 



'Piciis medius L. — P. cyaníedus Páll. — Pipripicus medius Bp. — P. rosei- 

 ventris Brhm. — Dendrocoptes medius Cab. & Hein.] 



Xépies nevei: nagyobb höcsök; höcsik (Vasm.). 



Jegyei: kisebb, mint az előbbi két faj; csőre vékony, homloka és 

 csőrtöve tája halavány piszkos barnás ; nyakoldalán nagyobb háromszög- 

 letű fekete folt; melle fehér; a farkalja és hasa rózsásvörös, nem rikitó 

 s a mell alsó része is ilyen, némi sárgásba játszó árnyalatú; az alsó 

 test — főleg oldalai — fekete szárfoltokkal. A fejtető mindkét ivarnál, 

 úgy a fiataloknál is, vörös. A tojó csak abban különbözik a himtől, hogy 

 a vörös fejtető oldalai barnásak s általában kissé kopottasabb. Egyébként 

 ez a faj is hasonlít az előbbiekhez, mert főszine fehér, fekete és vörös. 

 Csőre ólomszínű, szemei vörösesbarnák, lábai ólomszürkék. 



Mértéke: H. 21-8— 225; Sz. 12-4— 12-7; F. 8o— 8*8; L. 2—2-2; 

 Cs. 2-1— 2*2 cm. 



Perzsiában élő fajtája, melynek nyakoldalain két különálló fekete 

 rajzolat van, a Dendrocopus medius Sancti Johannis (Blanf.) Anglia 

 kivételével, majdnem egész Európában és Kis-Ázsiában előfordul, de 

 általában szórványosan, sőt északon és délen ritka.Egyes helyeken azonban 

 gyakori s úgy látszik, az előhegyek nagyobb tölgyerdeit, kivált ha gyü- 

 mölcsösökkel határosak, leginkább kedveli. Hazánkban sem mondhatjuk 

 mindenütt közönségesnek, ámbár némely vidéken majdnem számosabb, 

 mint a nagy fakopáncs. Vas- és Sopronmegye nyugoti részeiben, úgy a 



