490 X. REND. KUSZÓK. 



Gsöre sötét kékesszürke, az alsó káva töve világosabb: lábai szürkék; 

 szeme fehér. 



Mértéke; H. 32-33; .S;^. 16-8-17-2; F. lOíillS; L. 3 34; 

 Ch. 4—4-3 cm. 



Egész Európában föl a 63° é. szél.-ig közönséges s átterjed Ázsia 

 szomszédos részeibe is. Egyes vidékeken kisebbszerü eltérések mutatkoz- 

 nak színezetében; így a Spanyol-félszigeten élő fajtájának (Picus viridis 

 sharpii) pofasávja egészen vörös. Hazánkban is a legismertebb har- 

 kályok közé tartozik s nem annyira a magas, mint közép hegységben, 

 síkságon tanyázik, kivált mezőkkel, legelökkel határos vén, odvas, lom- 

 bosfáj ú erdöszéleken. Az erdő mélyét nem igen kedveli, különösen nem 

 a sűrű, összefüggő erdőterületeket; hanem inkább a tisztásokkal bővel- 

 kedő, nyíltabb helyeket. Kertekben, gyümölcsösökben, gesztenyésekben 

 is szeret tartózkodni, kivált ha a terület völgyes, halmos és elő- 

 hegyek erdőségeivel határos. Télen — az időjárás szerint — kisebb vagy 

 nagyobb kalandozásokat tesz, oda húzódik, hol élelmet talál. Belátogat 

 az épületek közé is s gyakran láthatjuk, a mint valami régi falon meg- 

 kapaszkodva vagy a földön vájkálva, majd meg fára kúszva táplálékát 

 keresi. Néha-néha a méheseket is megnézegeti, sőt bejárót kopogat a 

 kaptáron. A hangyabolyokat azonban legszívesebben látogatja s nyáron 

 folyton dézsmálja. Általában a földön majdnem többször, vagy legalább 

 is annyiszor található, mint a fákon. Az ágakon gyakran látjuk ülni, 

 főleg a fa hegyén, a mit a fakopáncsok kivételesen és ritkábban 

 tesznek, épp úgy, mint a hogy földre alig szállanak. Gyakran találkoz- 

 hatunk vele fasorokban is, midőn a kocsi elől törzsről-törzsre száll. 

 Repte erősen surrogó s hullámosabb mint a többi harkályé. Kúszás 

 közben nagy szökkenéseket, ugrásokat tesz s mindegyiket éles, messze 

 hallatszó glű, gjük, jük szótaggal kiséri. A fák hegyén, párosodáskor, 

 néha hosszabban elidőzik s élénken klü, glü, klü, külü, klii, külü, 

 glii szólását hallatja, mely kezdetben legerősebben, de fokonként leszálló 

 ütemben hangzik. Elszálláskor is így szokott szólani. Nyugtalan, ideges, 

 mozgékony természetű, a mellett meglehetős óvatos és félénk. Gondosan 

 födözi magát a fatörzseken s ha észreveszi, hogy figyelünk reá, sőt köze- 

 ledünk feléje, úgy repül el, hogy a fa lehetőleg eltakarja s későbben 

 vegyük észre távozását. Márcziusban párosodik, de nem igen « dorombol ». 

 Áprihs vége felé azután kotolni kezd. Fészkelő odúját (L. I. köt. 37 kép.) 

 2 — 14 méter magasan készíti s 6 — 8 fényes fehér tojást tojik, melyek 

 16 — 17 nap alatt kelnek ki. (XL. tábla.) 



Tojásmérték: H. 28—297; Sz. 21-5- 22'5 mm. 



