494 XI. REND. ÜLDÖGÉLŐK. 



ben egész Európában honos. Kelet felé kisebb termetű, felül kékebb 

 fajtája (Alcedo ispida bengalensis) helyettesíti, mely Perzsiában, Indiában 

 fordul elő legtypikusabban. Habár — úgy alakját, mint ragyogó szép 

 tollazatát véve — annyira feltűnő madár, hogy más madarunkkal össze 

 nem téveszthető, mégis a szabadban nem sokszor láthatjuk, mert kerüli 

 a nyilvánosságot, társaságot s azonkívül sehol sem számos. Patakjaink, 

 halas vizeink mentén azonban sok helyt előkerül, habár csak esetlegesen 

 s néha vesszük őt észre. De ha ritkán jutunk is abba a helyzetbe, hogy 

 megfigyelhessük, ha mégis megleshetjük, önkénytelen az a kérdés támad 

 fel bennünk: « Csakugyan belföldi madár-e? s nem-e valami keleti, forró 

 égövi szökevény ?» Pompás színei, exotikus külseje elütnek a mi általá- 

 ban nem kirivó szárnyasainktól, s valóban áll, hogy ő meg a gyurgyalag, 

 aranymálinkó, szalakóta és pásztormadár, a forró égöv színgazdag madár- 

 világának mintegy nálunk rekedt, felhatolt előőrségét teszi. 



Ott üli mozdulatlanul, alászegezett csőrével a víz fölött, a bokros, 

 fásított part egyik kinyúló száraz ágán, elmélázva kémlel a mormogó 

 habokba s ha prédát lát előre felkapja csőrét s mint egy nyeletlen nyil- 

 hegy, rézsut a vízbe vágódik, hogy a következő pillanatban üresen vagy 

 pedig ujjnyi halacskával csőrében visszaszálljon pihenő helyére s el- 

 nyelje a kihalászott falatot. Türelmes leskelődése, zsákmány láttára fel- 

 villanyozott fürgesége szakasztottan a jó horgászra emlékeztetnek. Félénk 

 természete nem engedi, hogy közelébe férkőzhessünk, többnyire előbb 

 meglát, mint mi őt, figyelmünket csak éles fiit, Hit, szít sikkantásával 

 vonván magára. 



Csak egy perczig látjuk a víz folyását követő, sebesen — 

 de nem könnyedén — tova röppenő madárkát, melynek háta a napfény- 

 ben úgy csillog, mint valami drágakő. Messze nem száll, hanem a folyó 

 fölé hajló egyik faágra csakhamar újra kiül lesbe. A víz környékét rit- 

 kán hagyja el s szárazföld fölött sem szeret repülni. Azonban nemcsak 

 folyó vizek mentén, hanem tavak partján, állóvizeknél is halászgat, s ott, 

 a hol bőven van apró hal, szívesen időzik. Egész éven át nálunk van, 

 de nem állandóan egy helyen, hanem őszszel lehúzódik a nyíltabb vizek- 

 hez, helységek közelébe, de nem annyira kóborló, mint inkább csak 

 helyetváltoztató madár. 



Márczius közepén párosodik s áprilisban fészkel. Egy-egy párnak 

 nagy területre van szüksége, a hol nem igen tűr meg mást. Otthonát 

 sajátszerűen készíti, tudniillik a folyók, patakok egyik félreesőbb, nyugal- 

 mas pontján a magas partba, majd egy méter hosszú csatornát váj, 

 melynek végét katlanszerűen kibővíti. Fészket tulajdonképpen nem is 



