XXXI. CSALÁD. GYURGYALAGFÉLÉK. 495 



épít, hanem azokra a megemészthetetlen maradványokra, halszálkákra, 

 melyeket kiökrend, rakja 6—7 fénylő fehér, gömbölyded tojásait. 



TojásméHék: H. 21—22-3; Sz. 17-7— 185 mm. 



A tojó két hétig üli fészekalját, mialatt a hím gondosan eteti. 

 A liokákat azután közösen táplálják, még pedig jó sokáig, kireptetés után 

 is vagy 14 napig. 



Legfőbb élelme apró halakból áll ugyan, de nem kizárólag abból 

 iiR'it ;ii)ró rákféléket, szitakötöket, tiszavirágot (Ephemera), vizi polos- 

 kákat, apró csigákat s rovarokat (Dyticus stb.), legyeket, álczákat is eszik. 

 A megfigyelések szerint a hal- és egyéb táplálék között az arány körül- 

 belül úgy áll, mint 4:1. Minthogy leginkább silány halat fogdos s nagy 

 számban nálunk nem fordul elő sehol sem, valami érezhető kárt általá- 

 hari nem tesz. A rendszeres halasgazdaságban, főleg pisztrángos vizek- 

 nél azonban túrni nem lehet, mert itt a többi halellenséggel szövetkezik 

 s ha nem is magában, azokkal együtt sok kárt tehet. Vadvizeknél, halá- 

 sza lilag rendesen nem kezelt folyóknál, tavaknál, természetesen közömbös 

 szerepet játszik. A hol szükséges, különösen csapóhálókkal foghatjuk, 

 melyeket leshelyein állítunk föl. 



XXXI. CSALÁD. 

 GYURGYALAGFÉLÉK. 



MEROPIDAE. 



Csőrük oldalt lapított, nem egyenes, hanem kissé ívszerúen nyúj- 

 tott; termetök nyúlánk; szárnyaik meglehetős hegyesek; a csüd jóval 

 rövidebb a középujjnál ; a belső lábujj első ize tőben összenőtt a középső- 

 vel, a külsőé pedig 3 ízig van azzal összeforradva ; hosszú farkuk 12 tollú. 

 Pompás tollazatúkkal, előbbiekhez hasonlóan, forró égövi madarak, melyek 

 közül nálunk csupán egy faj fordul elő. Többnyire telepesen, földbe vájt 

 lyukakban fészkelnek ; rovarokkal, különösen méhekkel, dai-azsakkal táplál- 

 koznak, melyeket kitűnő reptük közben fogdoznak. 



