496 XI. REND. ÜLDÖGÉLŐK. 



100. NEM: 



GYURGYAJ.AG. 



MEROPS L. 1758. 



Első evezőjük elkorcsosult rövid, lándzsahegy alakú, a második 

 evező (ritkán 2 — 3-ik) a leghosszabb; a fark középső tollai rendesen hosz- 

 szabbak a többinél s hegyes végűek. 



A GYURGYALAG. 



MeropH apiaster L, i758. 

 XVII. tábla. 

 [Merops hungariae Brhm.] 



Népies nevei: földi rigó (Debreczen); török fecske (Csallóköz); 

 gyurgyóka ; gyuggyóka (Balaton vidéke) ; putypuruty (Doborgáz) ; piripió ; 

 méhmadár (M.-Szecsöd, Vasm.). 



Jegyei : alig rigónagyságú, de karcsúbb ; torka sárga, feketén 

 szegve ; alsó teste zöldeskék ; felül gesztenyebarna, háta sárgás ; homloka 

 fehéres-zöldeskék ; csőre fekete ; szeme karminvörös ; lábai barnásszürkék. 

 A tojók középső farkfoUai rövidebbek, mint a híméi, szárnyuk és hátuk 

 elmosódott, zöldes, nem oly élénk. A fiatalok felül főleg zöldek, úgy 

 szárnyuk is, középső farktollaik nem hosszúak s nem hegyes végűek, 

 alul fehéresszürkés tengerzöldek. (L. I. köt. II. tábla.) 



Mértéke: H. 25-8—27; Sz. 14-5— 15*6; F. 11—13-5 (a 2—2-3 

 cm.-rel kinyúló középső tollak hegyéig); L. 0*9 — 1-4; Cs. 2*9 — 3*9 cm. 



Európa déli részeiben, főleg a Földközi-, Fekete- és Kaspi-tenger mel- 

 lékén honos, szintúgy Közép-Ázsiában, Afghanistánban és Kashmirban. 

 Magyarország délibb részein szintén gyakori, de nem mindenütt, hanem 

 leginkább nagyobb folyóink mentén elterülő legelőkkel, rétekkel, fás- 

 részletekkel, váltakozó síkságokon. Költözködő madár s meglehetősen 

 későn érkezik hozzánk, az országos középnap szerint : május i2 — i3-án. 

 Ilyenkor egyes csapatok mindig sokkal északabbra látogatnak, mint fész- 

 kelő helyeik feküsznek s nemcsak Észak-Magyarországba, hanem egyesek 

 Dániáig, Angolországig elkalandoznak. Legszívesebben magas partokkal 

 bővelkedő helyeket szeret, melyek nyílt fekvésűek, itt-ott fásítottak s a 

 hol, egyes bokorrészletek mellett, kimagasló fák is vannak. Itt a mező- 



