500 XI. REND. ÜLDÖGÉLŐK. 



Tojíismérték: H. 24—27*2; Sz. 17—18-6 mm. 



A fiókák 16 nap múlva kelnek ki ; kirepülés után egyideig összetarta- 

 nak, lassanként meglazul azonban a családi kapocs s mindegyik a maga 

 útján keresi boldogulását. Legtöbbnyire a földön látjuk öt lépkedve, 

 keresgélve, felriasztva azonban fára is száll, s a vastag ágak és lombok 

 között jól elrejtőzik, mert félénk, óvatos madár. Nem szeret nagy távol- 

 ságokra repülni, mert nem valami ügyes reptü. A magasba nem emel- 

 kedik, inkább alacsonyan, szajkószerüen, hullámos szökkenéseket téve, 

 halk szárnycsapással száll. Augusztus végén készülődik a nagy útra s 

 szeptemberben Afrikába távozik. 



Tápláléka különböző rovarokból, férgekből, kukaczokból, pondrókból, 

 hernyókból, gilisztákból, hangyákból, bábokból, legyekből áll. Pusztítja a 

 lótetüket, cserebogárcsimaszokat is. Eledelét rendszerint a földből túrja 

 ki s ezért nedves, laza talajt kedvel s különösen a ganéjban élő kuka- 

 czokat, pondrókat, nyüveket szedegeti, mert legkönnyebben fér hozzájuk. 

 Repülő rovarkákat, légyféléket is el tud kapni, habár ez a fogdosás nem 

 igazi mestersége. Éppenséggel semmi kárt nem tesz gazdaságunkban, sőt 

 mindig javunkra dolgozik; külsejével díszesíti, szavával megélénkíti az 

 erdőt, legelőt: mindezért feltétlen oltalmunkra tarthat számot. 



XXXIII. CSALÁD. 

 SZALAKÓTAFÉLÉK. 



GORAGIIDAE. 



Csőrük varjuszerü, hegyén kissé aláhajló; az orrlyukak rendesen 

 hasítékalakúak ; hátulsó karmuk többnyire rövid; szárnyuk fejlődött; csüd- 

 jük körülbelül oly hosszú, mint a középső ujj ; termetök inkább tömzsi, 

 mint nyúlánk, fejők vastag. Igen jó repülök, de nem jó járkálok. Egy 

 részök éjjeli állat s e szerint két alcsaládba sorozták őket. 



A. ALGSALÁD. 

 SZALAKÓTÁK. 



GORAGIINAE. 



Ök a családnak typikus alakjai. Tarka, kemény tollazatú, 12 farktollú, 

 faodvakban költő, rikácsoló hangú nappali madarak. Nálunk csak egy faj, 

 a többi meleg égövi. 



