508 XII. REND. SURRANOK. 



A SARLÓSFECSKE. 



Micropus apus (L.) 175S. 



[Hirundo apus í.. - Cypselus apus III. — Micropus muraiius M. &W. — Cyp- 

 selus murarius Temm. — Apus murarius Less.] 



Népies nevei ; visító v. vijjogó fecske ; nagy fekete fecske ; toronyi 

 fecske; fali fecske; hányi fecske (Csorna, Sopronm.); lábatlan-, kazári 

 fecske (Hevesm.); kaszás fecske; kőszáli fecske (Erdély); hegyi fecske 

 (Sopronm.) ; kalapács föcske (Hegykő Sopronm.) ; rácz fecske (Szabolcsm.) ; 

 felhő fecske (Kolozsvár) ; eső fecske (Orosháza). 



Jegyei: valamivel erősebb mint a füstifecske, sokkal hosszabb 

 szárnyú, rövidebb és nem oly villás farkú ; egészben barnásfekete, némi 

 zöldes fénynyel, torka fehéres. Csőre fekete, szemei sötétbarnák, lábai 

 feketésbarnák. A tojó valamivel kisebb. A fiatalok barnábbak, homlokuk 

 fehéresszürke s egyes tollak szegélye is fehéres. (L. I. k. V. tábla és i28. kép.) 



Mértélie: H. 17—18; Sz. 18—18-5; F. 7-4— 7-8; L. 0*9—1; 

 Cs. 0-6— 0-7 cm. 



Nyárszakán egész Európában, fel a Sarkkörig, gyakori ; sőt Norvégia 

 partvidékén azontúl is költ, itt a 69° é. sz. alatt találták fészkelve s látták 

 a 70° é. szél. alatt is. Kelet-Európában azonban nem hatol magasabbra 

 a 60° é. szél.-nél. Ázsiában szintén előfordul, ámbár többnyire valamivel 

 világosabb tollazatú fajtában (Micropus apus pellinensis) szintúgy Egyiptom- 

 ban (Micropus apus murinus). Tartózkodási helyekül főleg hegyes vidé- 

 ken lévő, régi, magas falu várakat, tornyokat, Erdélyben sziklafalakat sőt 

 nagyobb odvas fákat is választ. Legkésőbben érkező madaraink egyike, 

 mely az országos középnap szerint: május i2 — i3-án érkezik s éppen 

 csak költésével végez, mert augusztus elején ismét távozik tőlünk : Afrika 

 meleg égövébe. Kényes, gyenge természete sokszor nehéz próbákat szen- 

 ved át, mikor május végén vagy június elején, a « fagyos szenteké táján, 

 zordabb időjárás szokott beköszönteni. Többen megfigyelték s 1881-ben 

 június 11-én magam is kiválóan tapasztaltam Sopronban, hogy hideg, 

 szélvészes időben a környék várfalaiban fészkelő sarlós fecskék nagy 

 számban kerestek menedéket az épületek közt, behatoltak a folyosókra, 

 kapuszinekbe, sőt szobákba, s annyira bágyadtak, elkényszeredettek voltak, 

 hogy számos helyen kézzel fogdosták őket össze. Többeket felbonczoltam 

 akkoriban, de gyomruk kivétel nélkül üres volt. Úgy látszik tehát, hogy a 

 mostoha időben azok a rovarok, melyeket fogdosni szoktak elbújtak 

 s így éhséget szenvedve inségeskedtek, erőtlenedtek el ennyire. Azt 



