XXXV. CSALÁD. SARLÓSFECSKEFÉLÉK. 509 



is megfigyeltem, hogy ilyen kedvezőtlen viszonyok közt olyan területekre 

 húzódnak, a hol különben nem találhatók, de a hol ugyanakkor — mi- 

 kor tartózkodási helyeiken élelem hiányában vannak — melegebb idő 

 jár s így ott nem nélkülözik a táplálékot. Ez különösen tavak környé- 

 kére vonatkozik; így a Velenczei tónál és Fertőnél Június végén is, mikor 

 Ilire járt, hogy a hegj^vidékeken hűvös, szokatlan alacsony légmérséklet 

 uralkodik, gyakran nagy számban láttam repkedni, máskor azonban soha 

 sem találkoztam itt velők. 



Kényes voltukat ismerve, annál csodálatosabb, hogy magas északi 

 szélességek alatt is költenek! Igaz, hogy az odavalók körülbelül egy 

 hónappal későbben érkeznek ottani kőltőhelyeikhez, mint a mieink mi 

 hozzánk: de viszont körülbelül egy hónappal későbben is, vagyis akkor 

 távoznak onnét, mikor a mieink már régen elbúcsúztak. Az alkalmaz- 

 kodás, éghajlathoz való edződés szép példája ez! Csak olyan mint az a 

 gabonaszem, mely pl. Throndhjemben (Norvégia 63° 25' 36" é. szél.) 

 ug)^anannyi idő alatt terem, mint Egyptomban; noha másfelől meg;jegy- 

 zendő, hogy az Egyptomban termett szem északon elültetve egyáltalán 

 termést sem adna. 



A sarlós fecskék mindig néhány párban, rendesen azonban nagy- 

 számban, valami magas falazatban, toronyban, odvas fákban ütik fel 

 tanyájukat (Erdélyben, Szatmármegyében, Nagy-Somkuton) ; de Szarvas- 

 nál és Nagy-Bojár közelében, a Dráva meredek partjának repedéseiben 

 és üregeiben is fészkelnek, (Mojsissovics : Das Thierleben d. oest. ung. 

 Tiefebenen 127. 1.). Fogarasmegyében pedig — Gzynk szerint — szikla- 

 falazat üregeiben. Szerbiában a szemendriai várban annyit találtam, hog>^ 

 a zsibongó, repkedő, óriási méhrajhoz hasonlító ezernyi ezer madár- 

 társaság látványa valóságosan emlékeztetett az északi madárhegyek táján 

 kibontakozó életre. Fészkelő helyeiken mindig kisebb-nagyobb csapa- 

 tokban, szédítő gyorsasággal repkednek a falak körül, éktelen lániiával. 

 folytonos vijjogással támadva minden csendbontóra. Verebeket vagy 

 más odatévedő madarakat mérgesen űznek el, az ember felé szemte- 

 lenül csapkodnak, majd a kalapját érintik, igen éles, átható, szaka- 

 datlanul hangzó fsz, fsz, szuí, szfí, szinr, szfrí szólásukat hallatva. Rep- 

 tük közben alakjuk csonkaszárú vasmacskához hasonlít. Nemcsak leg- 

 kitartóbb repülésű, de legsebesebben nyílaló madarunk, mely egy 

 másodperczben képes 89 met. távolságot megtenni. Sebes reptök igen 

 változatos is, mert hol ide-oda ívelnek, kanyarognak, eleresztett szárny- 

 nyal, mintegy úszva hánykolódnak, majd meg gyors, reszkető szárny- 

 csapással szelik a levegőt. Szép időben rendesen magasan járnak, borult. 



