-^ — XIII. REND. 



ÉNEKLÖK. 



OSCINES. 



Ez a gazdag rend. az összes eddig ismert fajoknak körülbelül felét 

 öleli föl s általában mindazokat, melyek úgy külsejök arányosságára, 

 >zervezetök szabályosságára valamint tula,jdonságaikra nézve, magnkon 

 viselik a ^madár* fogalom legkirívóbb jegyeit. íg>' náluk találjuk meg 

 teljes kifejlődésben az énekles HzerveU, azt a 4 — 6 izompárt a gége alsó 

 részében, mely a hangok dallamos változatosságát eszközli. Igaz, hogy 

 uémelyeknél ez az éneklökészülék tökéletlen s ezek méltán más rendbe — 

 ;i Rikácsolok (Clamatores) rendjébe — volnának sorolandók, de mivel 

 közülök nálunk csak egy-két faj fordul elő s a többi sok mind külföldi, 

 czélszerűség tekintetéből őket is e rendbe olvasztjuk. 



Az éneklők termetre kicsiny vagy középnagy madarak, szinezetök 

 úgy csőralkatuk sokféle. Lábuk szabályos, az uyak rendesen állanak, a 

 külső és középső tőben többnyire kissé összeforrott, a hátulsó erős; 

 a rstihi elöl táblákkal, lemezekkel vértezett s módosulásai szerint az 

 egyes csoportok megkülönböztetésénél fontos; rzo)nbjuk a csüdig (térd- 

 hajlásig) vagy néha kissé a csüdre terjedőleg, tollas. Szárntjalkafnk is 

 feltűnő, a mennyiben ^ eltekintve a felső karcsonttól, mely náluk 

 ellentétben az előbbi renddel, nem rövid — első evezőjük rendszerint 

 rövid, elkorcsosult sőt hiányzik, mikor is a második lesz elsővé; első- 

 rendű evezőik száma 9 — 10; szárn>fedőik rövidek. Farkuk 12, ritkán 

 10 tollú. 



Életmódjuk igen változó; a legtöbb azonban kertjeinket, mezőinket, 

 LTdőinket, házunk táját valóságosan élénkíti, éneklésével füleinket, meg- 

 jelenésével, mozdulataival szemeinket gyönyörködteti s táplálkozásával 

 jiizdaságunknak javára szolgál. 



