XXXVl. CSALÁD. FECSKEFÉLÉK. 519 



«És hamisan zengő kórus 

 Ne kisérjen sírba engem ; 

 Mig visznek : a háztetőkön 

 Csak a fecske csicseregjen.* 



Már e néhány idézetből h'ithatjuk, mennyire beférkőzött a fecske a mi 

 lelkünkbe, szivünkbe ; s ha azokat kértem tolmácsni. kik mintegy mind- 

 nyájunk érzését, gondolatát kimondták, hát ez csak azért volt, mert ők 

 a legilletékesebbek erre. még pedig a szónak abban az értelmében is, 

 mely madarunk szokásainak, jellemző sajátságainak hűséges, igaz isme- 

 retére tartozik. S a valónak finom ellesése nyilatkozik meg a követ- 

 kezőkben is, melyekben főleg mint a tavasznak s az ősznek hírnöke 



szerepel. 



«Jön a tavasz, 



Hazatér a 



Fecske madár. 



Zöld ruhát ölt 



Künn a határ. » Pósa Lajos. 



• Gyülekezik már a fecske, megy a gólya. » Toítpa. 



Üres már a fecskefészek 

 Itt az eszterhéj alatt, 

 Üres már a gólyafészek 



Tetejében a kéménynek 



Vándor népe ott halad. » Petőfi. 



A gólya és fecske csakugyan a magyarság legválasztottabb tavasz 

 hirdetője és nyár búcsúztatója. 



Népdalainkban ugyancsak azt találjuk, a mit ezek és más költőink 



mondanak : 



• Ószszel szokott a fecske elmenni, 

 De tavaszszal vissza szokott jönni. » 



vagy: 



• Közel a tél, mén a fecske. » 



Azt a magyar nem mondja soha, a mit a német érzelgősen, és a 

 valónak feláldozásával énekel: «hogy nehéz válni, mikor a rózsák már 

 nem virágoznak s a fecskék haza utaznak ! » Tudja népünk, hogy nem a 

 meleg égövben van otthon a fecskemadár, hanem ott, a hol bölcsője 

 ringott. Szerepel a mi felfogásunkban mint hírvivő, postásmadár is, 

 nyilván kitűnő repte, gyorsasága révén. Jó Beniczky Péter 16á0-ból való 

 verse «A kívánatos kikeletnek gyönyörűségéről* így czéloz reá: 



