520 ' XIII. HENl). ÉNEKLŐK. 



Mindenféle madár, 

 Kit dér, hideg elzár. 

 Vígan kezd új énekel. 

 Jó hírrel jön fecske, 

 Újul agyagfészke. 

 Csácsog házak felett. » 



A népdalokban is több helyt valóságos postás: 



«Menj el édes fecském, 

 Violám köszöntsed)). 



vagy 



«Menj szeretőm ablakába. 

 Röpülj az ő szobájíiba, 

 Te kis fecske ! azt izenem. 

 Hogy őtet most is szeretem. » 



De ilyenképpen is szerepel : 



« Nincsen kedvem, mert a fecske elvitte 

 És egy magas jegenyére feltette. »> 



a miből az az éles megfigyelés is kipattan, hogy a fecske az ágra néha 

 éppen csak rászáll s ismét elrepül, mintha oda telt volna valamit. 

 A csángó dal megmondja, hogy azért szerelmi postás a fecske, mert a 

 mikor kell, befogja a száját, a rigó ellenben kifütyörészi a titkokat is: 



« Gyenge ifmcska kin törli szemeit, 



Kitől küldené el ő isz a levelit. 



Rigótól küldené, rigó ullyon madár. 



Felül a fészkire, száll e falevélre 



Micso példát meglát, mind kifütyérgeti ; 



Titkos levélkéjét azért nem viheti. 



E fecskétől küldi, feltette magában, 



Kit így szólita meg nagy búbánattyában : 



Vidd el fecske, vidd el az én levelemet 



Apámhoz, anyámhoz sz ez én kedvesemhez, 



Ülly fényű fájára, szállj ez ablakára 



Sz ez én kedvesemnek tedd az asztalára.)) 



S míg a holló a szomorúság, gyász, addig a fecske a boldog szere- 

 lem hn^vivöje, a mit ez a népdal szépen kifejez : 



«Fecskécském, fecskécském 

 Vidd el a levelem 

 Gyöngyvári Jánosnak, 

 Kedves galambomnak ; 



