XXXVI. CSALÁD. FECSKEFÉLÉK. 523 



észak felé.* így van azután, hogy példánl Magyarország közepére majdnem 

 egy hónappal elöbh érkezik, mint Krisztiániába. viszont Dél-Európába 

 egy hónappal előbb mint mihozzánk. Télen Afrikában, Dél-Ázsiában 

 tanyáznak a fecskék, de világrészünknek a Földközi-tenger partjaira dűlő 

 vidékein ^ jövet menet — százezrenkint maradnak el : az olaszok, spanyo- 

 lok, dél-francziák kapzsiságának, falánkságának esnek áldozatául. Horog- 

 gal, fegyverrel törnek az « Isten madárkái* ellen, sőt a modern eszközö- 

 ket is igénybe veszik pusztításaik tetözésére, zsákmányuk öregbítésére: 

 drótokat vonnak, melyeken a fáradt fecskék — úgymint a táviródrótokon 

 szoktak — gyanútlanul, nagy számban pihennek meg. Ekkor erős villa- 

 mos áramot bocsájt a madárfogó a dróton át s százankint, mint a 

 legyek, hullanak az agyonütött madárkák a földre, hogy csomóba kötve, 

 fenyves madarak módjára piaczra, konyhára kerüljenek. Ez a rémsé- 

 ges tizedelés, a mihez az idő viszontagságaiban tönkremenök száma 

 kerül még, annyira megérződik, hogy tavaszszal alig fele, sőt egyharmada 

 sem jön meg azoknak, melyek ősszel elutaztak. 



Az első fecskék rendesen tavak, vizek táján, majd a falvak, városok 

 környékén mutatkoznak s mintegy két héttel később jönnek csak azok, 

 melyek besietnek a házakba régi fészkükhöz s azonnal odaülnek pihenni, 

 íicserélgetéssel felejtve a nagy út fáradalmait s köszöntve otthonukat. 

 Kezdetben nem sokat időznek a fészeknél csak estére térnek ahhoz, nap- 

 közben a környéken röpködnek. Egyetlen egyszer voltam szemtanúja 

 valóban szép fecskeérkezésnek, iSÍK) tavaszán, mikor Dinnyésen, a 

 Velenczei tónál, észleltem a madárvonulást. Márczius 23-ának délutánjáig 

 még egyetlenegy sem került szemeim elé: e napon alkonyatkor a puszta 

 végén elterülő kis tónál egyszerre csak négy darabot látok, sebesen, 

 egyenesen délről-északnak szállani, nem sok idő múlva ugyanez irányba 

 hét darabot, melyek mind tovább siettek. Kevés vártatia azután 50—60 

 darabból álló csapat jött délről, leereszkedett a víztükör fölé, elkezdett 

 össze-vissza repkedni, csicseregni, legyeket fogdosni. 



Megtelepedésök után egy-két hétig vigan járnak-kelnek. pár után 

 néznek, udvarolgatnak, majd élvezik a mézeshetek gyönyörű, gondtalan 

 édességét. Felszállnak a magasba, ide-oda ívelnek, surrantgatnak a 

 felhők határában, majd leereszkednek, nyílsebesen vágódnak, kígyóznak, 



* Idevágó fontos munkálatok megjelentek az «Aij ui Uh) -han, a magyar ornith. központ folyó- 

 iratában, melyek közül utalok következőkre: Hermán Ottó. A füstifecske tavaszi vonulásáról. 1894. 

 y— 27. 1. — Hegyfüky K. a füstifecske vonulásának és a levegő egyidejű hőfokának elméleti megálla- 

 pítása 1895. 111—141. 1. — Úgyszintén Hermán Ottó: *A madárvonulás elemei Magyarországon, czímü 

 művére. 



66* 



