52() XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



mintegy estek a nádba, oly benyomást keltve, mintha száz és ezer fekete 

 golyócska hnllana le a magasból. Egy részök ezalatt folyton kóválygott, 

 csicsergett s az aláczikkázók számának hiánya alig volt észrevehető. 

 Jó ideig tartott míg mindannyi belehnllott a sűrűbe s « elült ». Ekkor a 

 nád közé köveket dobtam, mire olyan fékevesztett szárnyra szabadulás 

 következett, akár csak számtalan, fekete tollal megtöltött zsák tartal- 

 mát kapta volna fel a szél. Az egész látványnak hátterét a leáldozó nap 

 és a bíborban fürdő, rózsaszínnel, aranyos sárgasággal élénkített nyu- 

 gati ég alkotta s valósággal elragadóan sajátságos, gyönyörű volt az. 

 Néhányat hullámzott ez a roppant sereg, aztán újra kezdődött a « fecske- 

 eső »> úgy a mint leírtam. Novemberben nagy ritkaság már fecskét látni, 

 de 1881-ben Sopronban november 2-án még öt darabot íigy eltem meg 

 a hóval födött háztetők körül s másnap is hármat. Pfennigberger J. 

 pedig a Drávafokról feljegyezte,"^ hogy egyesek egy nagy istállóban 

 néhányszor át is teleltek. Az azonban, hogy iszapba, odvasfákba is 

 beveszik néha magukat s átaluszszák a telet, mint némely emlősök — 

 képtelen mese. 



A füstifecske leginkább szunyogfélékböl, apró repülő rovarkákból, 

 legyekből, kis pillékből él. Ha a méhészek panaszkodnak, hogy a sok fecske 

 kapkodja a méhesből ki-be röpködő méheket: ez gyakran tévedés, mert 

 nem mindig a méheket, hanem éppen az ott tanyázó méhellenségeket : a 

 viaszynolyt (Galleria mellonella) stb. pusztítják. A mi méhet fog az legin- 

 kább fulánk nélkül való here, mely nem árthat neki. Az azonban 

 való, hogy néha megtizedeli a heréket a méhesek táján, sőt a dolgozó 

 méheket is. Ha észreveszszük, hogy kárt tesz, ne engedjük a méhes köze- 

 lében fészkelni. Nagy gyomrúságánál, szaporaságánál, gyakoriságánál 

 fogva temérdek kellemetlen, káros rovart, legyet, szúnyogot emészt el s 

 tisztítja házunk környékét, a kertet, mezőt egyaránt, még pedig hat- 

 hatósan, mert a hol sok a préda, ott rendszerint összegyülekeznek s 

 közös erővel támadnak a bőven kínálkozó falatokra; így a legelésző 

 jószágot sűrűn látogatják s mindenféle alkalmatlan apró légy- és szu- 

 nyogfélétől, ha nem is teljesen, de részben megszabadítják. Zsákmányu- 

 kat mindig szállva kapják el s még vizet is repülés közben isznak, 

 lecsapkodva, csókolgatva annak tükrét, néha egy kis fürdőt is kocz- 

 káztatva. Szárnyukban van erejük, a levegő elemük : a földre' éppen 

 csak fészekanyagért szállnak. Az az oltalom, melyben jogosan részesül, 

 önkénytelen azt a kívánságot fakasztja: bár részesülnének mindazok a 



* Aquila 1895. 87. 1. 



