XXXVII. CSALÁD. LÉGYKAPÓFÉLÉK. 533 



Kz lészhen összefügg a viszonyok változásával is. Erdei madár létére 

 iiiiiulig csak olyan helyeken szeret, hol nagyohb erdőkben tisztás, rit- 

 kásabb részletek akadnak vén odvas fákkal, csonka, száradt sudarakkal. 

 A lombos íakat. különösen tölgyeket és gesztenyéket, kedveli. Nagyobb 

 kertekben, még inkább ligetekben, hol sok magas, öreg fa van, szintén 

 szeret tartózkodni. Az alsóbb ágakra ritkán száll, s legtöbbnyire a koroná- 

 ból kimeredő, elhalt, vastagabb ágakon üldögél. Meglehetős vigyázó, félénk, 

 de szavát ismerve, nem téveszthetjük el s megíigyelhetjük. Víd, vüd han- 

 gon hivogat majd zí, zí, zű szótagokkal folytatja, közbe ketyeg is. Szár- 

 nyait és fark t is emelgeti ültében s egyenes testtartással fordulgat az 

 ágon. 



Hozzánk április W táján érkezik. A légykapók vonulási ideje meg- 

 lehetősen összevág s észleltem mind a nég>^ hazai fajt együtt vonulva. 



Májusban — főleg második felében — tág nyitású faodvakban. fa- 

 repedések között fészkel s 5 tojást rak, melyek világoszöldek, egyszínűek. 



Tojásniérték : //. 17—18; Sz. 13-14-3 mm. 



Szeptember második felében elköltözik s levonul Afrikába. 



Szúnyogokból, apró rovarokból, legyekből álló táplálékát, mint a 

 többi légykapó, leginkább a levegőben kapja el, de tapasztaltam, hogy a 

 faodvakba is bebujkál s csőrében prédával surran ki onnét, valamint 

 hogy az üregek előtt mintegy lebeg s úgy fogja a kortiadó. podvás fából 

 elreppenő rovarokat. Kímélendő hasznos madárka s fehér-fekete mezében 

 érdekes jelensége az erdőnek. 



A KIS LÉGYKAPÓ. 



Mtiscicapa parva Bechst. /79^">. 



[Muscicapa lais Hempr. & Ehr. — M. rufogulaiis Brhm. — Miisc. rubecula 

 Sws. - Musc. iTiinuta Hornsch. — Erythrosterna parva Bp. — Siphia pai-va Oates. ; 

 Sharpé.] 



Joyyei: akkora, mint a barátczinege ; fölül szürkésbarna, egyszínű; 

 szárnya sötétebb barna; a szélső farktollak töfele fehér, úgy hasa és 

 farkalja is; az örcy Iáin pofája és nyakoldalai hamuszürkék, torka rozs- 

 dás narancssárga ^ hasonht a vörös begyhez, de kisebb és fekete 

 középső, fehértövű, fekete hegyű szélső farktollaival is különbözik tőle — , 

 őszszel a torokfolt ai/yagsúrgás lesz; az öreg tojó begye, torka szürkés 

 némileg agyagsárgán árnyalt, farktollain a fekete szín barnás; fiatalabb 

 hírnek a tojóhoz hasonlók; patátok szürkésbarnásan és fehéren pettyege- 



