534 ' XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



tettek, hasuk fehéres. Csőr sötétbarna, feketésharna : lábak feketék : s7AMn 

 sötétbarna. 



Mértéke: H. IIS— 12-6; Sz. 6'5— 7: F. 5-2— 5'4; L. 1-7— 1-8; 

 Cs. 0-97— 1-05 cm. 



Ezt a kedves, de magas fák koronájában tartózkodó madárkát avatat- 

 lan megfigyelők rendesen vagy nem veszik észre, vagy mert természete s 

 életmódja, söt éneke is némileg a füzikékre (Phylloscopiis) emlékeztet, 

 azokkal zavarják össze. Ez okból legtöbb helyen ritkaságszámba vették 

 s földrajzi elterjedéséről is csak újabban tájékozódtunk, noha még nem 

 elég kimerítően.">^ Mint fészkelő Közép-Európában egyes vidékeken gya- 

 kori, másutt meg nyoma sincs ; felhatol a 60° é. szél.-ig s átterjed Ázsiába 

 Turkesztánig, Nyugat-Szibériába. Hazánkban Petényi 1837-ben, Eperjesnél 

 a Zárvölgyben, lődözte föl s fészkét, tojásait is megtalálta. Nálunk sem 

 fordul elő mindenütt, noha vonulás közben sokfelé feltűnik. Biztosan költ a 

 kőszegi hegységben, Sopron nyugati hegylánczolatának erdeiben, a Kárpá- 

 tokban (Modor, Bártfa), Erdélyben (Brassó, Fogaras stb.), Keszthely táján 

 Vallusnál, Horvát-Szlavonországban. Tartózkodási helyekül a középhegy- 

 ségben százados bükkösöket, fenyveseket választ s itt azokat a sötétes 

 helyeket, hol a fakoronákon gyéren szűrődik át a napsugár s a közelben 

 valami forrás is csörgedez. Ilyen helyeken néha több pár is tanyázik, de 

 esetleg a környéken több napi járásnyira megint nyoma sincs. A síkságban 

 nem igen szeret. Költözködés közben kertekben, gyümölcsösökben, ligetek- 

 ben, Duna-szigeteken találtam [Csepel-sziget, Szendrői-sziget (Alduna), 

 Velencze, Égererdő (Hanyság)]. S feltűnő, hogy például Velenczén, több 

 évben egymásután majdnem mindig május 13 — 15. napokon, egy és ugyan- 

 azon a fán észleltem egy példányt átvonulóban egy-két napig. Az országos 

 középnap szerint: május ő-én érkezik. Soha sehol sem észleltem előbb, 

 nnnt: április 21 -én; legjavában május ÍO után vonul. Az irodalomban 

 található márcziusi és április első hetéből való adatok hibás megfigyelések. 



Május végén párosodik, s ekkor dallamos, a sötét lombsátor 

 hangulatához annyira illő énekével élénkíti az erdő magányos helyeit. 

 A madárkát nem igen látjuk, mert a magas lombokban ugrál, rep- 

 ked, apró rovarkákat, legyeket fogdosva, de fitt-tü, titt-íüj tilt-tüj- 

 füj-tüj-tüj strófái, melyet magas hangon kezd s fokonként alább szállva 

 búsan, elhalóan végez, leszólnak hozzánk. Az utolsó szótagokat néha 

 lit-titt formán meg is toldja. Néha az alsóbb száraz, csonka, vastag 

 ágakra is lerepül, azok végére ül s farkát kissé felveti, billegeti, szárnyait 



* G. LiNDNER : Muscicapa parva. — Mitth. d. orn. Ver. Wien, 1896. 42—57 ; 99—102. 



